УХВАЛА
 
26 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 368/1817/15
провадження № 61-26593 св 18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І.,            Русинчука М. М.,            
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідачі -  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
третя особа - Державна реєстраційна служба Кагарлицького районного управління юстиції Київської області,
 
розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Київської області                            від 20 березня 2018 року в складі колегії суддів Іванової І. В., Гуля В. В., Фінагеєва В.О.
 
ВСТАНОВИВ :
 
У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори та з урахуванням заяви про зміну позовних вимог просила визнати за нею право власності на 1/4 частину земельної ділянки площею 4,5 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кадомської сільської ради Кагарлицького району Київської області, кадастровий номер 3222284000:05:312:003.
 
Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 10 лютого     2016 року позов  задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частини земельної ділянки площею 4,5 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кадомської сільської ради Кагарлицького району Київської області, кадастровий номер 3222284000:05:312:0003.
 
Постановою апеляційного суду Київської області від 20 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задоволено, рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 10 лютого        2016 року скасовано та прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позову.
 
У квітні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на вказане судове рішення. 
 
Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ          від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 травня 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі.
 
Відповідно до частини другої статті 389ЦПК України (тут і далі - в редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки правильності застосування апеляційним судом норм матеріального і процесуального права.
 
Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ :
 
Справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Державна реєстраційна служба Кагарлицького районного управління юстиції Київської області про визнання права власності на спадкове майно з урахуванням її категорії та складності призначити до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                     Н. О. Антоненко
                                                                                     
                                                                                                                В. І. Журавель    
                                                                                                           
                                                                                                                   М. М. Русинчук