Ухвала
Іменем України 
 
12 червня 2020 року
м. Київ
справа № 610/3084/19
провадження № 51- 2501 ск20
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів:                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу адвоката ОСОБА_4 на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 16 жовтня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 12 березня 2020 року стосовно засудженого ОСОБА_5 , 
 
встановив: 
 
Вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 16 жовтня 2019  року ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше  не судимий, не одружений,  стрілець роти охорони та оборони батальону охорони військової частини НОМЕР_1 , визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк  3 роки.
 
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 12 березня 2020 року зазначений вирок стосовно ОСОБА_5 залишено без змін.
 
Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він, 31 серпня 2019 року, приблизно о 16.15 год., в АДРЕСА_2 , в приміщенні магазину «Одежа», з метою заволодіння чужим майном шляхом розбою, умисно напав на ОСОБА_6 , застосувавши до неї насильство, небезпечне для життя та здоров`я, ударив її об підлогу, заподіявши їй: закритий перелом кісток спинки носа без зміщення, тобто легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, синець в лобній ділянці голови справа, синець в правій навколоочній ділянці, синець на підборідді справа, садна на спинці носу, синець на лівому плечі, синець на грудній клітці зліва, по 2 синці на правому та лівому колінних суглобах, тобто легкі тілесні ушкодження, з каси магазину заволодів належними ОСОБА_7 грошима в сумі 1205 гривень, розпорядившись ними на власний розсуд.
 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_5 , просить скасувати судові рішення та направити справу на новий судовий розгляд в суд першої інстанції. Обгрунтовуючи свої вимоги, захисник вказує на те, що суд, при призначенні засудженому покарання, не повною мірою зважив на наявність пом`якшуючих обставин – щире каяття його підзахисного та активне сприяння ним розкриттю злочину. Крім того, суд належним чином не врахував дані про особу засудженого, а саме те, що він є особою молодого віку, є солдатом строкової служби, отримує заплату в розмірі 400 грн, періодично бере участь в утриманні своєї бабусі, яка є особою похилого віку. 
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та копії долучених до неї судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного  провадження з мотивів, наведених у скарзі.
 
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оспорюються.
 
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання воно має ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права – є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. 
 
Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. 
 
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_5  згідно з вказаними нормами закону врахував:  ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, який є людиною молодого віку, до кримінальної відповідальності притягується вперше, а також позицію потерпілих, які не наполягли на суворому покаранні, часткове відшкодування шкоди у розмірі 1001 грн. та поведінку в суді. При цьому суд відніс активне сприяння  розкриттю злочину до обставини, що пом`якшує покарання, а вчинення злочину щодо особи похилого віку – до обставини, що його обтяжує.
 
З огляду на наведене, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених Кримінальним кодексом України, і дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_5 покарання, визначеного нижчою межою санкції статті, за якою його засуджено. 
 
Зі змісту касаційної скарги та долученої до неї копії ухвали апеляційного суду вбачається, що захисник ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 , не погоджуючись із вироком місцевого суду, подали до апеляційного суду апеляційні скарги, в яких просили вирок щодо останнього змінити та призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України. 
 
Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку цей суд перевірив посилання й доводи, викладені захисником та ОСОБА_5 у  їх скаргах, і, не встановивши підстав для зміни вироку місцевого суду, обґрунтовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення. 
Так, апеляційний суд, зокрема, зазначив, що доводи про безпідставне неврахування судом щирого каяття ОСОБА_5 спростовуються тією обставиною, що при апеляційному розгляді останній, визнаючи свою вину, не виявив належної критичної оцінки своїй протиправній поведінці, намагаючись обумовити її важким матеріальним становищем, в яке він сам себе поставив. Така позиція обвинуваченого свідчить про відсутність критичної оцінки ним своєї поведінки, на чому базується щире каяття. Не встановлено також фактів сприяння розкриттю злочину обвинуваченим, оскільки вся інформація щодо вчинення кримінального правопорушення здобута органом досудового слідства без його ініціативи.
 Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
 
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, вмотивованість їх висновків з питань справедливості призначеного ОСОБА_5 покарання, захисник у касаційній скарзі не навів.
 
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
 
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
 
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката                    ОСОБА_4 на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від                  16 жовтня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 12 березня 2020 року стосовно засудженого ОСОБА_5 - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
ОСОБА_1                                                    ОСОБА_2                                          ОСОБА_3