ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2290/20 Справа № 204/808/16-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дубіжанська Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Каратаєвої Л.О.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,
 
за участю секретаря судового засідання – Літвінової А.Г.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2016 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, - 
                                В С Т А Н О В И Л А:
       03 лютого 2016 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просив, стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість у розмірі 90336,01 доларів США, що еквівалентно 1800514 грн. та судові витрати по справі. 
       Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2015 року позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за тілом кредиту у розмірі 83278,71 доларів США, що еквівалентно 1659852 грн. 84 коп., заборгованість за відсотками за кредитом у розмірі 7057,30 доларів США, що еквівалентно 140661 грн. 15 коп., а всього 90336,01 доларів США, що еквівалентно 1800514 грн. Вирішено питання судового збору (а.с.127-128). 
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати в частині солідарного стягнення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за тілом кредиту у розмірі 83278,71 доларів США, що еквівалентно 1659852 грн. 84 коп., заборгованість за відсотками за кредитом у розмірі 7057,30 доларів США, що еквівалентно 140661 грн. 15 коп., а всього 90336,01 доларів США, що еквівалентно 1800514 грн. та ухвалити нове, яким відмовити в цій частині ТОВ “ОТП Факторинг Україна в задоволені позову. 
        Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судами встановлено, що 03 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № ML-302/212/2007 за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 83 326 доларів США, строком до 03 липня 2032 року з умовою сплати плаваючої процентної ставки у розмірі суми фіксованого відсотка 4,99% річних та FIDR (а.с.7-8).
Згідно з Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії НОМЕР_1 , 30 червня 2009 року Банк змінив найменування з Закритого акціонерного товариства “ОТП Банк” на Публічне акціонерне товариство “ОТП Банк” (а.с.42). 
14 вересня 20111 року між ПАТ “ОТП Банк” та ОСОБА_2 укладений Додатковий договір №1 до Кредитного договору №ML-302/212/2007 від 03 липня 2007 року (а.с.15-19). 
Пунктом 2.1.1 Додаткового Договору №1, викладеного п. 3 частини 1 Кредитного договору в наступній редакції: на період з 14 вересня 2011 року до повного виконання боргових зобов`язань за Кредитним договором для розрахунку процентів за користування Кредитом буде використовуватися Фіксована процентна ставка -1 та встановлена у розмірі 11% річних (а.с.15). 
В якості забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором, 03 липня 2007 року між ПАТ “ОТП Банк” та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , укладено догори поруки №SR-302/212/2007 та №SR-302/212/2007/1 (а.с.20,23).
Згідно з пунктами 1.1., 1.2 Договорів поруки №SR-302/212/2007 та №SR-302/212/2007/1, за цим Договором Поручитель зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання Боржником його Боргових зобов`язань перед Кредитором та Кредитним Договором в повному обсязі таких зобов`язань. Поручитель та Боржник відповідають, як солідарні боржники, що означає, що Кредитор може звернутись з вимогою про виконання Боргових зобов`язань як до Боржника, так і до Поручителя, чи до обох одночасно.
Згідно п. 4.1 Договорів поруки цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами — 03 липня 2007 року і діє до повного виконання боргових зобов`язань за Кредитним Договором. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що з відповідачів на корить позивача необхідно стягнути суму заборгованості за Кредитним договором, як з солідарних боржників.
Апелянтом оскаржується рішення лише в частині позовних вимог до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а тому в іншій частині рішення суду апеляційним судом не переглядається. 
Колегія суддів не може повністю погодитися з висновком суду першої інстанції.
Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.
Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (ч. 1 ст. 546 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України). Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, визначені у ст. 554 цього Кодексу. 
Порука припиняється після закінчення строку встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом (ч. 4 ст. 559 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). 
Зміни в ч. 4 ст. 559 ЦК України внесені згідно з Законом країни «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування2 № 2478-VIII від 03.07.2018 року, а тому до спірних відносин необхідно застосувати редакцію ст. 559 ЦК України, яка діяла до 03.07.2018 року.
Отже порука – це строкове зобов`язання і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. 
Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.. 251, 252 ЦК України). 
Необхідно звернути увагу, що умови договору про дію поруки до повного виконання зобов`язань боржника не свідчать, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні ст.. 251 , ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. 
З аналізу ч. 4 ст. 559 ЦК України можна зробити висновок, що строк поруки відноситься до преклюзитивних, це строк існування самого зобов`язання поруки, а застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися, як строк протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою, як видом забезпечення зобов`язання. 
Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.
Разом з тим, якщо умовами Кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. 
Оскільки відповідно до ст.. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст. 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. 
Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. 
Згідно п. 2.4 Кредитного договору №ML-302/212/2007 від 03.07.2007 року, п. 1.5.1. Частини 2 Кредитного договору сторони досягли згоди щодо погашення кредиту шляхом сплати щомісячних платежів, а саме 3 числа кожного календарного місяця; сума Кредиту та нарахованих процентів щомісячно погашається рівними частинами протягом всього строку дії Кредитного договору; щомісячне погашення Кредиту відбувається рівними частинами, погашення процентів – в повному об`ємі нарахованих на залишок заборгованості по Кредиту. 
Оскільки Кредитним договором передбачено сплату періодичних платежів, а за договором поруки поручитель відповідає за зобов`язаннями згідно з кредитним договором перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя. 
Тобто, якщо до вимог, заявлених до боржника, застосовується загальний строк давносі передбачений ст. 257 ЦК України, то до вимог, заявлених до поручителя вказаний строк обмежується строком дії поруки відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, чинній на розгляду справи в суді першої інстанції). 
Така правова позиція відповідає правовому висновку, що викладений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13 червня 2018 року у справі №408/8040/12 (провадження 14-145цс18), в якій підтримала правову позицію Верховного Суду України, викладену у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня  2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6- 3087цс16 та в інших.
Згідно з Розрахунком заборгованості по Клієнту ОСОБА_2 ( НОМЕР_2 ) за Кредитним договором №ML-302/212/2007 від 03/07/07р., борг виник з 17.09.2014 року (а.с.27.28). 
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів лише 03 лютого 2016 року (а.с.1-5), а тому колегія суддів приходить до висновку, що Позивач пропустив шестимісячний строк передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України для звернення з вимогами до поручителів, а тому позовні вимоги в частині стягнення солідарно з поручителів заборгованості за Кредитним Договором не підлягає задоволенню. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
Враховуючи, що ухвалюючи оскаржуване судове рішення суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини, що мають значення для справи, невірно застосував норму матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення в частині задоволення позовних вимог щодо солідарного стягнення з поручителів заборгованості за Кредитним договором, з одночасним ухваленням у цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині. В іншій частині рішення суду залишити без змін. 
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України  Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року відстрочено апелянту сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2016 року до ухвалення судового рішення у справі, з позивача підлягає стягненню судовий збір на корить держави в розмірі 38511,56 грн., а також 2000 грн. сплачених апелянтом за розгляд апеляційної скарги. 
       Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2016 року скасувати в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за тілом кредиту у розмірі 83278,71 доларів США, що еквівалентно 1659852 грн. 84 коп., заборгованість за відсотками за кредитом у розмірі 7057,30 доларів США, що еквівалентно 140661 грн. 15 коп., а всього 90336,01 доларів США, що еквівалентно 1800514 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення. 
В задоволені позову товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в частині солідарного стягнення суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 83278, 71 доларів США, що еквівалентно 1659852 грн. 84 коп., заборгованість за відсотками за кредитом у розмірі 7057,30 доларів США, що еквівалентно 140661 грн. 15 коп., а всього 90336,01 доларів США, що еквівалентно 1800514 грн. – відмовити. 
Стягнути з Товариства з обмеженої відповідальності «ОТП Факторинг Україна» судовий збір на користь Держави в розмірі 38511,56 гривень. 
Стягнути з Товариства з обмеженої відповідальності «ОТП Факторинг Україна» судовий збір на користь ОСОБА_1 в розмірі 2000 гривень. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.
       Судді: