Постанова 
Іменем України
 
01 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 488/4594/17
провадження № 61-13021св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., 
Кузнєцова В. О.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: Державне агентство автомобільних доріг України, Служба автомобільних доріг у Миколаївській області,
третя особа -  ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державного агентства автомобільних доріг України на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02 квітня                 2019 року у складі судді Селіщевої Л. І. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 16 червня 2019 року у складі колегії суддів: Самчишиної Н. В.,                   Прокопчук Л. М., Царюк Л. М.,
 
В С Т А Н О В И В:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного агентства автомобільних доріг України (далі - Укравтодор), Служби автомобільних доріг у Миколаївській області, третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі та стягнення різниці у посадових окладах.
Позовна заява мотивована тим, що 24 травня 2017 року Корабельним районним судом м. Миколаєва, з урахуванням ухвали того ж суду від 07 липня 2017 року про виправлення арифметичної помилки, яке набрало законної сили, визнано незаконними та скасовано пункт 2 наказу т. в. о. голови Укравтодору                           від 21 червня 2016 року № 176 та наказ від 22 липня 2016 року № 406-к, його поновлено на роботі на посаді начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області, стягнуто зі Служби автомобільних доріг у Миколаївській області середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 101 950,94 грн та з Укравтодору 5 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди. Допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць. Не дивлячись на це, Укравтодором рішення суду не виконано, він не був поновлений на посаді і продовжує перебувати у вимушеному прогулі.
Крім того, позивач зазначав, що після його незаконного звільнення декілька раз відбулося підвищення посадових окладів для начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області. Позивач вважав, що має право на отримання різниці між коштами, стягнутими на його користь за судовим рішенням та коштами з урахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу.
Таким чином, з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути на його користь з Укравтодору середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 25 травня 2017 року по день фактичного поновлення або винесення судового рішення у даній справі, зі Служби автомобільних доріг у Миколаївській області різницю у посадовому окладі начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області за період                                з 22 липня 2016 року по 24 травня 2017 року у розмірі 48 989,54 грн. 
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02 квітня 2019 року, позов задоволено частково; стягнуто з Укравтодору на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 25 травня 2017 року по 02 квітня 2019 року з урахуванням коефіцієнту підвищення посадових окладів, у розмірі - 481 926,31 грн;                                              у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення зі Служби автомобільних доріг у Миколаївській області різниці у посадових окладах за період з 22 липня 2016 року по 24 травня 2017 року - відмовлено; вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки з вини посадової особи Укравтодору сталася затримка виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі, то, це має наслідком застосування до цього відповідача відповідальності, передбаченої статтею 236 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у вигляді виплати позивачу середнього заробітку за час такої затримки. При визначенні розміру середнього заробітку, суд виходив із розміру середньоденного заробітку встановленого рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 травня 2017 року з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення арифметичної помилки від 07 липня 2017 року, яким цей розмір був визначений як 603,26 грн та з урахуванням коефіцієнту підвищення посадових окладів за посадою позивача - 1,718. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення зі Служби автомобільних доріг у Миколаївській області різниці у посадових окладах за період з 22 липня 2016 року по 24 травня 2017 року, суд першої інстанції виходив з того, що для нарахування іншого розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відсутні правові підстави, оскільки за рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва                       від 24 травня 2017 року, арифметичну помилку в якому виправлено ухвалою того ж суду від 07 липня 2017 року, він був визначений згідно абзацу 2 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ                          від 08 лютого 1995 року № 100, виходячи із виплат, які позивач отримав за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню з роботи. 
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 13 червня 2019 рокуапеляційну скаргу Укравтодорузалишено без задоволення, рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02 квітня 2019 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду першої інстанції грунтуються на вимогах закону, тому підстави для його скасування відсутні. Апеляційний суд зазначив, що відповідно до Положення про Службу автомобільних доріг у Миколаївській області Службу очолює начальник, який призначається на посаду та звільняється з посади Головою Укравтодору за погодженням з відповідними органами виконавчої влади. Таким чином, винесення наказу про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області в силу вказаного Положення є обов`язком голови Укравтодору,  тому і витрати по виплаті середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення повинен нести Укравтодор.
Аргументи учасників справи
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
У касаційній скарзі, поданій у липні 2019 року до Верховного Суду Укравтодор,посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову доУкравтодору.
Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги позицію Укравтодору, апеляційний суд також не прийняв до уваги доводи відповідача,  вказане свідчить про упередженість та необ`єктивність судів. Судами не наведено правового обгрунтування щодо обов`язку саме Укравтодором відшкодовувати середній заробіток за час затримки виконання судового рішення, оскільки Укравтодор не є безпосереднім роботодавцем позивача. Зазначає, що судами безпідставно та необгрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи № 488/2913/16-ц щодо законності звільнення ОСОБА_1 . Крім того, посилається на безпідставне стягнення судом першої інстанції з відповідача судового збору, на що апеляційний суд уваги не звернув.
Короткий зміст вимог відзиву на касаційну  скаргу
У вересні 2019 року Служба автомобільних доріг у Миколаївській області подала відзив, у якому погоджується з доводами касаційної скарги Укравтодору, викладених у наступних розділах касаційної скарги: 1) порушення судами норм процесуального права, 3) відмова у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, 4) неврахування апеляційним судом відповіді на відзив позивача, поданої Укравтодором, 5) стягнення судом першої інстанції судового збору з Укравтодору. Разом із тим, Служба автомобільних доріг у Миколаївській області не погоджується із доводами касаційної скарги щодо визначення належного відповідача для сплати середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, оскільки вказана служба не наділена повноваженнями на призначення/звільнення/поновлення начальників служби.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 16 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.
Указана справа надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Установлено, що рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва                                      від 24 травня 2017 року визнані незаконними та скасовані пункт 2 наказу                              від 21 червня 2016 року № 176 та наказ від 22 липня 2016 року № 406-к, які були винесені т. в. о. голови Укравтодору, а також був поновлений на роботі позивач по даній справі - ОСОБА_1 на посаді начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області і на його користь стягнуто зі Служби автомобільних доріг у Миколаївській області середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 49 469,68 грн (без утримання податків та інших обов`язкових платежів). Крім цього, на користь ОСОБА_1 з Укравтодору стягнуто моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. Указане рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання. 
Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07 липня 2017 року у мотивувальній та резолютивній частинах вищевказаного рішення суду була виправлена арифметична помилка, зокрема, у резолютивній частині розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який стягнуто на користь ОСОБА_1 був визначений у розмірі - 101 950,94 грн (без утримання податків та інших обов`язкових платежів).
Додатковим рішенням цього ж суду від 28 липня 2017 року з Укравтодору та Служби автомобільних доріг у Миколаївській області в прибуток держави був стягнутий судовий збір у розмірі - по 327,17 грн із кожного.
Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 26 жовтня 2017 року рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 травня 2017 року та додаткове рішення цього ж суду від 28 липня 2017 року в частині розподілу судових витрат скасовано та постановлено нове рішення. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року касаційні скарги Укравтодору та Служби автомобільних доріг у Миколаївській області залишено без задоволення; рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 травня 2017 року у незміненій частині та рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 26 жовтня 2017 року залишено без змін.
Установлено, що рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі не виконано, відповідний наказ про його поновлення посадовою особою Укравтодору видано не було і до роботи він не приступив. 
Середньоденний заробіток встановлений рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 травня 2017 року з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення арифметичної помилки від 07 липня 2017 року та становить                   603,26 грн.
Відповідно до пункту 4.1. Положення про Службу автомобільних доріг у Миколаївській області, затвердженого наказом Укравтодору від 27 квітня                      2016 року № 121 Службу очолює начальник, який призначається на посаду та звільняється з посади Головою Укравтодору за погодженням з відповідними органами виконавчої влади.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
У силу частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини сьомої статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.
Оскільки зазначена норма права в імперативній формі передбачає негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі відсутність у судовому рішенні вказівки про це не позбавляє рішення його обов`язковості з моменту проголошення.
Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (стаття 129-1 Конституції України). Отже, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень за змістом статей 18, 430 ЦПК України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. 
Як роз`яснено у пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України                           від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.
Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.
Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина друга статті 18 ЦПК України). Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зокрема, зазначений обов`язок не залежить від того, подала особа, яку поновлено на роботі, заяву чи виконавчий лист. 
Ураховуючи, що рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва                                         від 24 травня 2017 року по справі № 488/2913/16-ц в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді добровільно шляхом прийняття відповідного наказу Укравтодором не виконане, тому позивач має право відповідно до статті 236 КЗпП України на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі.
Посилання у касаційній скарзі на те, що середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді ОСОБА_1 може бути стягнутий лише зі Служби автомобільних доріг у Миколаївській області, а не з Укравтодору спростовується наступним.
Згідно статті 236 КЗпП України фінансову відповідальність за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі покладено на власника або уповноважений ним орган, які допустили затримку виконання судового рішення.
Відповідно до пункту 4.1. Положення про Службу автомобільних доріг у Миколаївській області, затвердженого наказом Укравтодору від 27 квітня                     2016 року № 121 Службу очолює начальник, який призначається на посаду та звільняється з посади Головою Укравтодору за погодженням з відповідними органами виконавчої влади.
Таким чином, винесення наказу про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області в силу вказаного Положення є обов`язком голови Укравтодору, а тому витрати по виплаті середнього заробітку за час затримки виконання рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 травня 2017 року повинен нести саме Укравтодор.
Правова позиція, за якою витрати по виплаті середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення покладаються на особу, яка в силу відповідного Положення зобов`язана винести наказ про поновлення на посаді, висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 25 квітня 2019 року (справа                                                    № 820/5002/16, адміністративне провадження № К/9901/30079/18). 
Крім того, вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 31 жовтня 2012 року у справі № 6-76цс12 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі                         № 711/8446/16-ц (провадження № 14-37цс19).
Посилання у касаційній скарзі на те, що суди попередніх інстанцій безпідставно не зупинили провадження у справі до розгляду судом касаційної інстанції іншої справи є необгрунтованим з огляду на таке.
Так, перегляд судом касаційної інстанції судового рішення, яке набрало законної сили, не виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді даної справи наявність обставин, якими ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги. Таким чином, відмова у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є обгрунтованою. Крім того, зупинення провадження у справі призведе до порушення права позивача на справедливий суд та розумні строки розгляду справи.
Слід зазначити, що постановою Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року касаційні скарги Укравтодору та Служби автомобільних доріг у Миколаївській області залишено без задоволення; рішення Корабельного районного суду                           м. Миколаєва від 24 травня 2017 року у незміненій частині та рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 26 жовтня 2017 року залишено без змін (справа № 488/2913/16-ц).
У касаційній скарзі заявник посилається на те, що суди попередніх інстанцій діяли упереджено, оскільки не надали належної оцінки та не взяли до уваги всі доводи Укравтодору.
Слід зазначити, шо законодавством не покладено на суд обов`язку щодо надання аргументації на кожний довід сторони у справі. З цього приводу висловився і  Європейський суд з прав людини та зазначив, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). 
Крім того, у касаційній скарзі Укравтодор наголошує на безпідставному стягненні судом першої інстанції витрат зі сплати судового збору за умови, що позивач звільнений від такої сплати на, що апеляційний суд уваги не звернув.
Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Заявник звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому з урахуванням часткового задоволення позову правильним є стягнення з відповідача - Укравтодору в дохід держави судового збору, від сплати якого позивач був звільнений при подачі позову. 
Також позивачем були понесенідокументально підтверджені судові витрати, пов`язані із залученням спеціалістів, тому обгрунтованим є висновок суду першої інстанції, який підтримав суд апеляційної інстанції, що на користь позивача слід стягнути кошти за сплачений позивачем звіт спеціаліста, оскільки рішення винесено на користь саме позивача.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують.
Щодо судових витрат                                                                                                                        
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Щодо поновлення виконання судового рішення
Ухвалою Верховного Суду від 16 серпня 2019 року зупинено виконання рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02 квітня 2019 року.
З урахуванням того, що касаційну скаргу залишено без задоволення, а оскаржувані рішення без змін, на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України колегія поновлює виконання рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02 квітня 2019 року.
Щодо відзиву на касаційну скаргу
У вересні 2019 року від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , надійшов відзив на касаційну скаргу Укравтодору, проте зазначений відзив не підписаний заявником.
Відповідно до частини другої статті 183 ЦПК України письмові заяви, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.
Згідно з частиною четвертою статті 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.
Отже, відзив представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , який не підписаний заявником, підлягає залишенню без розгляду та поверненню заявнику.
Керуючись статтями 183, 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В:
Відзив представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , залишити без розгляду та повернути заявнику.
Касаційну скаргу Державного агентства автомобільних доріг України залишити без задоволення.
Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02 квітня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 16 червня 2019 року залишити без змін.
Поновити виконання рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва                              від 02 квітня 2019 року.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                            В. М. Ігнатенко

В. С. Жданова

В. О. Кузнєцов