У х в а л а
        
18 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 185/200/13-ц
 
провадження № 61-7509ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., 
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення суми боргу,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом про стягнення суми за борговою розпискою, який надалі уточнив.
Мотивував свої вимоги ОСОБА_1 тим, що 05 листопада 2009 року ОСОБА_3 взяв у нього в борг кошти у розмірі 58 368 грн, що еквівалентно сумі 7 075 доларам США за курсом Національного банку України. 
На підтвердження передачі коштів ОСОБА_3 надав розписку. 
Станом на час складання розписки ОСОБА_3 перебував у шлюбі з  ОСОБА_4 , яка була присутня.
Зазначав, що оскільки кошти отримані на розвиток сімейного бізнесу, ОСОБА_4 є солідарним боржником. 
Термін виконання зобов`язання за борговою розпискою визначено 01 грудня 2009 року. 
В указаний строк виконання зобов`язання за борговою розпискою не відбулося, тому скаржник неодноразово звертався до ОСОБА_3 з вимогою виконання цього зобов`язання.
Враховуючи викладене ОСОБА_1 просив суд, а саме:
стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 77 386 грн 24 коп., з яких: сума основного боргу у розмірі 40 368 грн; сума процентів від суми позики у розмірі 19 637 грн; 3% річних від прострочення виконання зобов`язання у розмірі 3 736 грн 90 коп.; розмір інфляційних витрат у сумі 13 644  грн 34 коп.;
стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 тис. грн;
стягнути солідарно з відповідачів на користь заявника судові витрати.
 
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 77 386 грн 24 коп., з яких: 77 386 грн 24 коп., з яких: сума основного боргу у розмірі 40 368 грн; сума процентів від суми позики у розмірі 19 637 грн; 3% річних від прострочення виконання зобов`язання у розмірі 3 736 грн 90 коп.; розмір інфляційних витрат у сумі 13 644  грн 34 коп.
В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_3 суми боргу за розпискою та судових витрат скасовано, й ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
27 квітня 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - подала до Верховного Суду касаційну скаргу, що надійшла 29 квітня 2020 року, в якій скаржник просить суд постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2020 року скасувати, й залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
 
Так у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України                             не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був установлений у розмірі 2 102 грн.
 
Ціна позову у цій справі становить 77 386 грн 24 коп., яка станом на 01 січня                  2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200), тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною. 
 
Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - не містить посилань на наявність обставин, які передбачені підпунктами «а-г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка                          є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень                                    та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права                               на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках -                              на касаційне оскарження судового рішення.
 
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_5 подав касаційну скаргу на  судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, статтями 175, 176 пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення суми боргу відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                           О. М. Осіян
 
О. В. Білоконь
 
Н. Ю. Сакара