ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2698/20 Справа № 179/530/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Петешенкової М.Ю., Деркач Н.М.
 
за участю секретаря судового засідання – Пивоварової А.О.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, -
                                В С Т А Н О В И Л А:
       У липні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля.
       В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що з 28 лютого 1998 року сторони перебували у шлюбі та проживали разом до березня 2015 року.
       Під час шлюбу сторонами набуто автомобіль марки CHEVROLET LACETTI NF 196, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зареєстровано на ім`я відповідача – ОСОБА_2 . 
       Позивач вважає, що вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя.
       Після припинення шлюбних відносин, відповідач - ОСОБА_2 без згоди позивача 04 жовтня 2017 року продав відповідачеві ОСОБА_3 автомобіль. 
       В подальшому, 03 квітня 2018 року вказаний автомобіль був проданий ОСОБА_4 .
       Виходячи з наведеного, позивач вважає, що оспорювані договори порушують її права як співвласника, вчинені без її згоди, тому прохає визнати недійсними договори купівлі-продажу автомобілю марки CHEVROLET LACETTI NF 196, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , укладені 04 жовтня 2017 року та 03 квітня 2018 року (а.с.2).
       Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля – відмовлено (а.с.133-135).
Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою. Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи.
Зазначає, що спірне майно відчужене без її письмової згоди, що є підставою для визнання договорів недійсними.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що з 28 лютого 1998 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 47).
       У період шлюбу 07 червня 2012 року був набутий спірний автомобіль, який зареєстрований на ім`я відповідача, що не оспорюється сторонами.
       Згідно інформації наданої 26 травня 2018 року Територіальним сервісним центром № 1246, автомобіль CHEVROLET LACETTI NF 196, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , колір чорний, 04 жовтня 2017 року було відчужено на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_3 
       03 квітня 2018 року вказаний автомобіль був відчужений ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу.
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості заявлених вимог.
       Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.
       Відповідно до ст.60, 65 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
       Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.
       При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.
       Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.
       За ч.1,4 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, установлених частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.
       Законодавством не встановлено підстав визнання недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого майна без письмової згоди одного з подружжя, за наявності згоди другого з подружжя, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.
       Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.
       Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.
       З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв`язку можна зробити висновок, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.
       Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22.06.2017 року у справі № 6-3058цс16.
       Отже, факт незгоди з правочином одного з подружжя, вчиненого без його згоди, не є підставою для визнання його недійсним.
       Доказів недобросовісності сторін по угодам не надано.
       Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.
       Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.
       На підставі наведеного та враховуючи, що апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності рішення суду, які б були підставою для його скасування, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування чи зміни рішення суду відсутні.
       Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
       Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2019 року — залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
       Судді: