ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/144/20                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: П.Г. Паламар

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  29 квітня 2020 року                                                                        м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
 головуючого судді                                                                               Ганечко О.М.,
 суддів                                                                                                         Кузьменка В.В.,
                                                                                                    Шурка О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Первомайський кар`єр «Граніт» на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Первомайський кар`єр «Граніт» до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси   Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),   третя особа - Управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області, про визнання протиправним та скасування рішення, 
  
 В С Т А Н О В И В :

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулось Приватне акціонерне товариство «Первомайський кар`єр «Граніт» з позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, в якому просило визнати протиправними та скасувати рішення державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Постоєнка Михайла Васильовича прийняті у формі: постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.05.2018 ВП № 56451425 з примусового виконання виконавчого листа Черкаського окружного адміністративного суду   від 07.03.2018 № 823/2003/17; постанови від 15.07.2019 про стягнення виконавчого збору; постанови від 15.07.2019 про закінчення виконавчого провадження № 56451425.
16.01.2020 ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду, позовну заяву залишено без руху, тривалістю на десять днів з моменту отримання копії даної ухвали, протягом строку якого останній мав надати (зазначити) суду - документ про сплату судового збору в розмірі 6306 грн. та надати до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, зазначивши інші підстави поважності пропуску строку та надати докази поважності причин пропуску строку звернення до суду.
10.02.2020 від представника позивача до суду надійшла заява щодо зменшення позовних вимог, в якій позивач просив визнати протиправними та скасувати рішення державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Постоєнка Михайла Васильовича прийнятого у формі постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.05.2018 ВП № 56451425 з примусового виконання виконавчого листа Черкаського окружного адміністративного суду від 07.03.2018 № 823/2003/17. Також, 10.02.2020 від представника позивача до суду надійшли матеріали в порядку виконання ухвали, які включали: квитанцію про сплату судового збору в розмірі 2102 грн. заяву по поновлення строку звернення до суду.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 позовну заяву повернуто позивачу.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, товариство подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неповне з`ясування обставин, просить скасувати оскаржувану ухвалу про повернення позовної заяви та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Колегія суддів визнала за можливе розглянути дану апеляційну скаргу в порядку письмового провадження, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 312 КАС України.
Постановляючи ухвалу про залишення позову без руху, суд першої інстанції вказав на пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду, а також, про наявні недоліки позовної заяви: не надано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, з обґрунтуванням поважності причин пропуску строку звернення до суду; до позовної заяви не додано документ про сплату судового збору у встановленому розмірі.
Так, повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з наступного:
-             оскаржуване рішення державного виконавця прийняте 22.05.2018, про яке, позивач знав у 2018 році, однак, позивач звернувся з адміністративним позовом первинно в кінці 2019 року - 27.12.2019, що перевищує встановлений законом десятиденний строк звернення до адміністративного суду;
-             згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом;
-             доводи представника позивача, що строк пропущений з поважних причин внаслідок того, що факт протиправності рішення був встановлений лише з моменту ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, а не отриманням постанови, нівелюється правами наданим Законом боржнику;
-             позивач мав можливість дізнатися інформацію щодо відкриття виконавчого провадження у 2018 році. Посилання позивача на те, що вій дізнався про порушення прав з моменту ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, суд першої інстанції розцінив як штучне створення ситуації, за допомогою якої позивач вказує на те, що ним строк звернення до суду не пропущений.
В обґрунтування апеляційної скарги, товариство зазначає, що в оскаржуваній ухвалі судом першої інстанції не було встановлено факту отримання оскаржуваного рішення державного виконавця, а лише зазначено про рік можливого отримання оскаржуваного рішення - 2018 рік, проте, апелянт наголошує на тому, що зазначення обставин з якими пов`язано виникнення порушення прав позивача така не містить.
На переконання апелянта, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які давали б підстави стверджувати, що позивач про порушення свого права дізнався або міг дізнатись раніше 16.12.2019, відтак строком на подання даного позову є саме період з 17.12.2019 по 26.12.2019. Крім того, апелянт вважає, що такі дані не містять і матеріали виконавчого провадження, адже боржник не ознайомлювався з матеріалами виконавчого провадження, не звертався до виконавця з заявою про ознайомлення до 16.12.2019, з огляду на що, висновки суду першої інстанції зроблені на основі припущень, проте без встановлених фактів.
Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.
Згідно з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням адміністративного судочинства, згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 1, абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. (ч. 1 ст. 287 КАС України)
Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів. (п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України)
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що приписами чинного законодавства визначено спеціальний десятиденний строк звернення до суду, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.
За змістом ч. 6 ст. 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. (ч. 2 ст. 123 КАС України)
Слід врахувати, що позивач під час звернення до суду з позовом вказував на те, що дізнався про порушення своїх прав 16.12.2019 після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 56451425, з урахуванням чого, просив поновити строк на звернення до суду з адміністративним позовом щодо оскарження постанови державного виконавця від 22.05.2018 про відкриття виконавчого провадження, як такий, що пропущений з поважних причин.
На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, позивачем було подано заяву № 1, в якій уточнено позовні вимоги. Також, позивачем подано заяву       № 2, в якій останній просив поновити строк звернення до суду, а також було додано квитанцію про сплату судового збору. (а.с. 14-15, 21-24)
Колегія суддів зазначає, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Поняття «особа повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Отже, встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами передбачено законом, з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій.
Під час розгляду апеляційної скарги колегією судді досліджено, що 22.05.2018 старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Постоєнко М.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56451425 з примусового виконання виконавчого листа Черкаського окружного адміністративного суду від 07.03.2018 № 823/2003/17.
Позивач звернувся з даним адміністративним позовом первинно 27.12.2019, проте ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду дану позовну заяву було повернуто на підставі п. 3 частини четвертої статті 169 КАС України. Надалі, 10.01.2020 Приватним акціонерним товариством «Первомайський кар`єр «Граніт» повторно подано даний адміністративний позов до суду.
У апеляційній скарзі позивач вказує на те, що про існування оскаржуваної постанови від та про наявність виконавчого провадження йому стало відомо лише після ознайомлення з його матеріалами - 16.12.2019, а тому, строком на подання даного позову є період з 17.12.2019 по 26.12.2019.
Також, апелянт звертає увагу на те, що про порушення своїх прав позивач не міг дізнатись зі змісту постанови про відкриття виконавчого провадження, адже це можливо було зробити лише в комплексі, дослідивши матеріали виконавчого провадження, що і було ним зроблено 16.12.2019.
При цьому, апелянт зазначає, що позивач, як боржник не повинен дізнаватись про існування або можливе існування виконавчих документів, оскільки обов`язок надіслати на адресу боржника документи виконавчого провадження покладено саме на державного виконавця, а ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження (на що вказав суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі) є правом, а не обов`язком сторони.
Крім того, у матеріалах даної справи відсутні докази того, що позивач ознайомлювався з матеріалами виконавчого провадження до 16.12.2019 та/або звертався до виконавця із заявою про ознайомлення до вказаної дати. Також, матеріали справи не містять доказів того, що державним виконавцем направлялись на адресу товариства прийняті у межах виконавчого провадження рішення.
Проте, повертаючи дану позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач мав можливість (ймовірно знав) дізнатися про інформацію щодо відкриття виконавчого провадження у 2018 році, з огляду на що, посилання на порушення його прав саме з моменту ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, розцінено як штучне створення ситуації, за допомогою якої позивач вказує на те, що ним строк звернення до суду не пропущений.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а тому, на переконання колегії суддів, зазначення судом першої інстанції про можливу обізнаність позивача із матеріалами вказаного виконавчого провадження у 2018 році, ґрунтується лише на припущеннях, не підтверджено жодними належними та достовірними доказами.
Враховуючи, що у матеріалах цієї справи, окрім заяви про ознайомлення 16.12.2019 з матеріалами виконавчого провадження на підставі відповідного клопотання представника позивача від 09.12.2019, відсутні будь-які інші належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що позивач мав змогу і повинен був дізнатися до 16.12.2019 про існування оскаржуваної постанови державного виконавця від 22.05.2018 і саме з цієї дати необхідно обраховувати строк, встановлений приписами статті 287 КАС України на оскарження цієї постанови, на переконання колегії суддів, висновок про повернення даної позовної заяви є передчасним та таким, що винесений з порушенням норм процесуального права. Крім того, матеріали справи не містять доказів надіслання сторонам виконавчого провадження державним виконавцем копій прийнятих рішень та їх отримання. 
Лише після встановлення таких важливих елементів, суд має змогу дійти до обгрунтованого висновку про дотримання позивачем встановлених приписами КАС України, спеціальних строків на звернення до суду з позовом, та не позбавлений процесуальної можливості застосувати норм ч. ч. 3, 4 ст. 123 КАС України.
Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити свої права в суді, а суду, на підставі більш повних обставин та доказів, встановити, чи не було пропущено позивачем строк на звернення до суду з даним позовом. Інакший підхід, лише на основі позовної заяви, без дослідження всіх матеріалів виконавчого провадження та без оцінки реальної можливості бути обізнаним з оскаржуваним рішенням і раніше, є виявом надмірного формалізму.
Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
У відповідності до ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;  2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваній ухвалі про повернення позовної заяви.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а тому, ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви необхідно скасувати, а справу направити до Черкаського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 243, 312, 315, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд,

  П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Первомайський кар`єр «Граніт» - задовольнити.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 - скасувати.

Справу направити до Черкаського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                                     О.М. Ганечко 

        Судді                                                                                                             В.В. Кузьменко

                                                                                                    О.І. Шурко