Ухвала
іменем України 
23 червня 2020 року
м. Київ
справа № 638/10039/17
провадження № 51-2902 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати  Касаційного кримінально суду      у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 – ОСОБА_5 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2019 року (з урахуванням виправлення описки в цьому рішенні)та ухвалу Харківського апеляційного суду від 17 березня 2020 року,
встановив:
За вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2019 року  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 3 статті 286 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років, із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Строк покарання ОСОБА_4 ухвалено обчислювати з 27 червня 2019 року.
Запобіжний захід ОСОБА_4 залишено у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілих ОСОБА_6 та         ОСОБА_7 моральну шкоду кожному в розмірі 250 000 грн.
Також, постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілої             ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 250 000 грн.
 
В іншій частині заявлених позовів відмовлено.

Цим же вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.
 
Харківський апеляційний суд ухвалою від 17 березня 2020 року вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2019 року щодо ОСОБА_4 залишив без зміни.
Відповідно до частини 5 статті 72 КК (в редакції Закону України № 838-VIII                        від 26 листопада 2015 року) ОСОБА_4 в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 27 червня 2019 року по 17 березня 2020 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
 
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник не погоджується з вказаними судовими рішеннями щодо його підзахисного. Посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості.
Перевіривши касаційну скаргу захисника на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
 
Так, відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК. Також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК.
У частині 1 статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є:  істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості  кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Як убачається зі змісту касаційної скарги, захисник фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій, тобто посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, що згідно зі               статтею 438 КПК не є предметом перевірки у касаційному порядку.
 
Крім того, захисник у касаційній скарзі допустив неузгодженість своєї позиції, оскільки у мотивувальній частині цієї скарги вказує на неправильну кваліфікацію дій засудженого, при цьому, одночасно, зазначає про відсутність в діянні останнього складу кримінального правопорушення.
 
Також, захисник не погоджуючись з судовими рішеннями, посилається на незаконність дій органів досудового розслідування, однак не обґрунтовує таку позицію належними доводами щодо недопустимості доказів, здобутих у кримінальному провадженні, та не зазначає їх вплив на незаконність судових рішень.
 
При цьому, захисник вказує на порушення права на захист його підзахисного, однак не розкриває суть таких порушень, з урахуванням вимог статті 412 КПК. 
Тобто у касаційній скарзі захисник має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи на обґрунтування кожної позиції.
 
Окрім того, відповідно до статті 436 КПК, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
 - залишити судове рішення без змін, а касаційну скаргу – без задоволення;
 - скасувати судове рішення та призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції.
 - скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження
 - змінити судове рішення.
Однак, захисник у прохальній частині касаційної скарги ставить вимогу про зміну оскаржуваних судових рішення, при цьому, також просить скасувати ці рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, чим допустив неузгодженість своєї позиції.
Що стосується вимоги касаційної скарги захисника про долучення до матеріалів кримінального провадження та дослідження протоколу допиту свідка, то відповідно до статті 433 КПК касаційний суд не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
Таким чином, недодержання захисником вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху. 
 
З урахуванням наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд        
 
постановив:
Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 – ОСОБА_5 на вирок Дзержинського районного суду                 м. Харкова від 26 грудня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду                  від 17 березня 2020 року залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали. 

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

            Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                                 ОСОБА_2                                        ОСОБА_3