Постанова  
Іменем  України
 
29 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 640/18859/15-ц
 
провадження № 61-38119св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,
 
учасники справи:
позивач - Харківська міська рада,
відповідач -  ОСОБА_1 ,
треті особи:  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 ,  ОСОБА_6 ,  ОСОБА_7 ,Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, про знесення самовільно побудованої нежитлової будівлі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду                          м. Харкова від 10 березня 2017 рокуу складі судді Золотарьової Л. І.                    та постанову Апеляційного суду Харківської області від 14 травня 2018 року у складі колегії суддів: Кругової С. С., Колтунової А. І., Пилипчук Н. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2015 року Харківська міська радазвернулася до суду з позовом до  ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, про знесення самовільно побудованої нежитлової будівлі.
 
Позовна заява мотивована тим, що  ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу від 07 травня 2015 року є власником тимчасових споруд торгових приміщень загальною площею 240 кв. м,                         що розташовані по АДРЕСА_1 . 
Після самовільного проведення робіт із реконструкції зазначених тимчасових споруд утворилась нежитлова будівля літ. «А-1», загальною площею 240 кв. м. Вказана нежитлова будівля була незаконно побудована (реконструйована) відповідачем на земельній ділянці, яка належить Харківській міській раді.
Земельна ділянка, на якій розташована спірна нежитлова будівля, знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова                   в особі Харківської міської ради і розпоряджатися цією земельною ділянкою має право лише територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради. 
Відповідачем не надано дозвільні документи, проектно-кошторисної документації, декларації Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю про початок виконання та закінчення будівельних робіт. Харківською міською радою рішення про надання земельної ділянки                          за вказаною адресою в оренду (суборенду), у власність або у користування для розміщення спірної будівлі не приймалось. Відповідачем не надано доказів на підтвердження оформлення за ними права власності                                         або користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 у встановленому законом порядку. 
Харківська міська рада зазначала, що ОСОБА_1 здійснив самочинне будівництво (реконструкцію) на земельній ділянці, яка на теперішній час належить територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради, тому відповідачем порушено право Харківської міської ради на володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою                           по АДРЕСА_1 .
 
Ураховуючи викладене, Харківська міська рада, уточнивши позовні вимоги, просила суд зобов`язати ОСОБА_1 знести самовільно побудовану (реконструйовану) нежитлову будівлю літ. «А-1» загальною площею                            240 кв. м, що розташована на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , стягнути з відповідача на її користь судовий збір. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10 березня              2017 року позов Харківської міської ради задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_1 знести самовільно побудовану (реконструйовану) нежитлову будівлю літ. «А-1», загальною площею 240 кв. м, що розташована на земельній ділянці по АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради судовий збір                   у розмірі 1 218 грн. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що  ОСОБА_1  здійснив самочинне будівництво (реконструкцію) на земельній ділянці, яка належить територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради, тому діями відповідача порушено право Харківської міської ради на володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою по АДРЕСА_1 . 
Крім того, оскільки договори купівлі-продажу тимчасових приміщень, що укладені між відповідачем та третіми особами, не посвідчені нотаріально, право власності на нежитлові приміщення не зареєстровано на нових власників у встановленому законом порядку, то підстави для покладення обов`язків на ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 щодо знесення приміщень відсутні.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Апеляційного суду Харківської області від 14 травня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_12 , який діє в інтересах   ОСОБА_1 , залишено без задоволення.
Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 березня 2017 року залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що земельна ділянка                                по АДРЕСА_1 , на якій розташована нежитлова будівля літ. «А-1», загальною площею 240 кв. м, знаходиться                   у комунальній власності територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради і розпоряджатися цією земельною ділянкою має право лише територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради. 
Здійснене відповідачем будівництво (реконструкція) на вищевказаній земельній ділянці є самочинним, оскільки відсутні докази того,                               що будівництво здійснювалось на відведеній йому в установленому порядку для цього земельній ділянці й об`єкт нерухомості побудовано за наявності належного дозволу чи належно затвердженого проєкту.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У червні 2018 року  ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржені судові рішення й ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Харківської міської ради. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою судді Верховного Суду від 19 липня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу                                              № 640/18859/15-ц з Київського районного суду м. Харкова.
Надіслано учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснено їм право подати відзив на касаційну скаргу.
 
У серпні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 квітня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 мотивована тим, що судами першої                                та апеляційної інстанцій неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, суди не надали належної правової оцінки тим обставинам,                   що з його боку відсутні будь-які порушення, невизнання або оспорювання прав позивача.
Суди не врахували, що для того, щоб дійти висновку про порушення прав позивача не достатньо лише відомостей про те, що земельна ділянка, на якій зведено самочинне будівництво, йому не надавалась, обов`язковим є встановлення таких фактів: чи видавався йому припис про усунення порушень; чи можлива перебудова; чи відмовляється він від перебудови та в чому полягає відмова; чи використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Такі обставини судами не досліджувались. 
Не звернули уваги суди й на право забудовника на набуття права власності на об`єкт самочинного будівництва.
Також суди не врахували, що тимчасова споруда не є нерухомою річчю, оскільки її переміщення не знецінює її та не змінює її призначення, тому договори купівлі-продажу тимчасових споруд не повинні підлягати нотаріальному посвідченню, тобто можуть укладатись у простій письмовій формі. Отже, право власності у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,                            ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 виникло                               в момент передачі майна, тому він не є власником майна і не може здійснювати його знесення.
  
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
 
У серпні 2018 року Харківська міська рада подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначено, що оскаржені судові рішення                                  є законними і обґрунтованими, суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дали належну правову оцінку доказам, наданим сторонами.
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1  задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржені судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Судами установлено, що Харківська міська рада звернулась до суду                                     з позовом про захист права комунальної власності на земельну ділянку відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України.
 
Згідно з частиною третьою статті 375 ЦК України право на забудову власник реалізує за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.
 
Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації (частина четверта статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).
 
Відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
Позивач у позові зазначав, що самочинне будівництво здійснювалося без узгодження з власником (Харківська міська рада) земельної ділянки, на цій підставі просив знести об`єкт самочинного будівництва. 
 
При цьому позов про знесення самочинного будівництва позивач аргументував не реалізацією передбачених законами України повноважень суб`єкта владних повноважень щодо здійснення державного контролю                       за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності,                                        а необхідністю захисту права комунальної власності на земельну ділянку,               що свідчить про приватноправовий характер спірних правовідносин.
 
Здійснення зазначеного державного контролю означає обов`язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб`єкта,                       що підтверджує владно-управлінський характер, а відтак і публічно-правову природу таких правовідносин. Натомість Харківська міська рада в межах наданих їй законами повноважень відповідного контролю не здійснювала, рішень, обов`язкових для виконання відповідачем, не приймала, приписів  про усунення порушень не видавала, а спір, який є предметом цього судового розгляду, пов`язаний із вирішенням питання щодо речового права (близькі за змістом висновки щодо юрисдикції суду викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі                        № 639/6261/13-ц (провадження № 14-28цс19), від 07 серпня 2019 року                    у справі № 523/11508/18-ц (провадження № 14-336цс19), від 21 серпня             2019 року у справі № 520/9253/17-ц (провадження № 14-312цс19)).
 
Судом установлено, що відповідно до нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу від 07 травня 2015 року №№ 363, 365, 367, 369, 371, 373, 375, 377  ОСОБА_1  є власником тимчасових споруд торгових приміщень                       №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6 , 7 , 8 загальною площею 240 кв. м, що розташовані                                    по АДРЕСА_1 .
11 травня 2015 року між  ОСОБА_1 (замовником) та ОСОБА_13 (генпідрядником) укладено договір генерального будівельного підряду з метою реконструкції зазначених тимчасових споруд №№ 1, 2, 3, 4 , 5 , 6 , 7 , АДРЕСА_6 .
Після проведення робіт із реконструкції зазначених тимчасових споруд утворилась нежитлова будівля літ. «А-1», загальною площею 240 кв. м.                       
Відповідно до технічного паспорту на громадський будинок нежитлова будівля літ. «А-1» має загальну площу 240 кв. м, складається з приміщень              № № 1 - 8 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Згідно з відповіддю Департаменту містобудування, архітектури                                           та генерального плану виконавчого комітету Харківської міської ради                        від 19 жовтня 2015 року об`єкти будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , відносяться до самочинно збудованих; пакет документів на розгляд постійно діючої комісії з питань самочинного будівництва не надавався.  
 
Згідно здоговорами купівлі-продажу від 20 листопада 2015 року,                         від 22 грудня 2015 року,  від 26 грудня 2015 року, від 20 січня 2016року,                      від 25лютого 2016 року, укладеними у простій письмовій формі,                              ОСОБА_1 продав вказані тимчасові приміщення по АДРЕСА_1 , ОСОБА_3, ОСОБА_4 ,                    ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
 
Відповідно до вимог статті 376 ЦК України,  статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду                           з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування і інспекції державного архітектурно-будівельного контролю.
 
У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 цього Кодексу).
 
Ураховуючи те, що здійснене відповідачем будівництво є самочинним, оскількибудівництво здійснювалось ним на земельній ділянці, що не була відведена йому в установленому порядку, об`єкт нерухомості побудовано            за відсутності належного дозволу чи належно затвердженого проєкту, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
 
Вирішуючи спір, суди з дотриманням вимог статей  89, 263-264, 382 ЦПК України повно та всебічно з`ясували обставини справи, надали належну правову оцінку доводам сторін, наданим ними доказам та дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовуХарківської міської ради.
 
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, оскільки вони відповідають обставинам справи,                  які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.
 
Доводи касаційної скарги щодо права забудовника на набуття права власності на об`єкт самочинного будівництває безпідставними, оскільки можливість збереження об`єкту нерухомості передбачена у випадках, коли                   є відхилення від затвердженого проєкту будівництва, тобто коли є такий проєкт і можливо здійснити перебудову відповідно до проєкту.
Крім того, згідно з частиною другою статті 376 ЦК України особа,                          яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна,                   не набуває права власності на нього.  
 
Інші доводи не заслуговують на увагу, оскільки були предметом розгляду                   та дослідження судів та додаткового правового аналізу не потребують, спростовуються висновками судів першої та апеляційної інстанцій, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. 
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Керуючись статтями 400, 401, 402, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 березня                      2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 14 травня 2018 року залишити без змін.  
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту                     її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                               Д. Д. Луспеник
Б. І. Гулько 
Р. А. Лідовець