ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" квітня 2020 р.                                                             Справа №909/1272/19
м.Львів
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого судді                                                                                М.І. Хабіб 
суддів                                                                                                    О.П. Дубник, 
                                                                                                    О.В. Зварич,
розглянувши в порядку спрощеного    позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу     Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету  Болехівської міської ради № 66 від 24.01.2020
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.01.2020, повний текст рішення складено 10.01.2020,
у справі №909/1272/19 (суддя Фрич М.М.)
за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Івано-Франківської філії, м. Івано-Франківськ,
до відповідача Болехівського міського управління праці та соціального захисту населення, м. Болехів Івано-Франківської області 
про стягнення 45     919, 70 грн боргу з компенсації видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги  

                                                            ВСТАНОВИВ:          
          У листопаді  2019 року ПАТ    "Укртелеком"    в особі Івано-Франківської філії звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до    Болехівського міського управління праці та соціального захисту населення про стягнення 45    919,70 грн заборгованості з компенсації видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги.
          Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач є оператором телекомунікацій та відповідно до вимог Цивільного та    Господарського кодексів України, Закону України    «Про телекомунікації», Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених    постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012, надає послуги зв`язку споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати. Такі пільги встановлені, зокрема,  Законом України    «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу», Законом України   «Про жертви нацистських переслідувань», Законом України     «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Законом України        «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус», Законом України     «Про охорону дитинства». Відповідно до підпункту «б» пункту 4 частини першої статті    89    та статті    102 Бюджетного кодексу України    видатки на відшкодування вартості наданих послуг пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з Державного бюджету України (субвенцій) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
          Позивач вказує, що відповідач є єдиним органом соціального захисту населення, який відповідно до своїх функціональних обов`язків, передбачених    постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 №117 «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги», веде облік пільгових категорій громадян та проводить розрахунки з підприємствами та організаціями.
          Зазначає, що за період з січня по вересень 2019 року він надав послуги пільговим категоріям населення на загальну суму 45    919,70 грн, вартість яких підлягає відшкодуванню за рахунок субвенції з бюджету. Для проведення звірки розрахунків відшкодувань він щомісяця направляв відповідачу акти    форми-2 Пільги, передбачені    наказом Міністерства праці та соціальної політики №535 від 04.10.2007.    Відповідач не відшкодував йому вартість    наданих послуг, посилаючись на відсутність    бюджетних призначень та коштів на зазначені видатки.
          Посилаючись на ч. 2    ст. 617 ЦК України, рішення Європейського суду з прав людини    у справі    Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України    від 18.10.2005, постанову Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі №11/446,    постанову Верховного Суду від 13.02.2018 у справі 927/345/17, позивач вказує, що відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення відповідача від виконання зобов`язань перед позивачем щодо компенсації витрат за надані послуги пільговим категоріям населення.

          Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 09.01.2020 у справі № 909/1272/19 позов задоволено. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 45     919, 70 грн боргу по компенсації видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги,  та 1921,00 грн  судового збору.
          Рішення суду мотивоване ст.ст.    11, 509,617  ЦК України ,    ст.    218    ГК України,    ст. ст.    48,    89, 91,102 БК України, ст.ст. 19,20 ЗУ    «Про державні соціальні стандарти та соціальні гарантії», ст. 63 ЗУ    «Про телекомунікації»,    Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених    постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №295, Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим    постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002,    Положенням про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають паво на пільги, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №117 від 29.01.2003
          При задоволенні позову суд виходив з обгрунтованості вимог позивача. Суд відхилив доводи відповідача про відсутність в бюджеті коштів, призначених  на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням послуг пільговим категоріям населення, вказавши, що виплати пільг з оплати послуг зв`язку обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень, і в силу ст. 617 ЦК України відсутність у  боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення його  від виконання зобов`язання.

          Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити    в позові.
          Скаржник  вказує на  те, що  пільги окремим категоріям населення надаються відповідними законами, а  кошти на їх відшкодування  передбачаються щороку в законі про державний бюджет на відповідний рік, однак  в Законі України    «Про державний бюджет України на 2019 рік»    відсутні кошторисні призначення   на надання пільг з оплати  послуг зв`язку. Зазначає про відсутність договірних відносин з позивачем. Вважає, що акти звіряння заборгованості, які  підписані позивачем в односторонньому порядку,  не можуть бути доказами суми  боргу, оскільки чинне законодавство передбачає необхідність двостороннього помісячного звіряння інформації про надання послуг пільговикам.   
          Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від  10.03.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та ухвалено здійснити розгляд справи № 909/1272/19 на підставі ч. 10    ст. 270 ГПК України    в порядку    письмового провадження без повідомлення    учасників справи.
          Позивач не подав відзиву на апеляційну скаргу, разом з тим, відповідно до ч. 3    ст. 263 ГПК України    відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
          Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, Західний    апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
          Законами України    «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу»,    «Про жертви нацистських переслідувань»,    «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,    «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус»,    «Про охорону дитинства»    встановлені пільги щодо надання послуг зв`язку окремим категоріям споживачів, зокрема    позачергове користування всіма послугами зв`язку, позачергове встановлення на пільгових умовах квартирних телефонів, сплата абонентної плати за користування телефоном у розмірі 50 відсотків затверджених тарифів.
          Відповідно до ч. 3 ст. 63 ЗУ    «Про телекомунікації»    телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.
          Частиною 2    статті 19 Закону України    «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії"    встановлено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
          Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, зокрема, зведеним розрахунком заборгованості по видатках на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги в  м. Болехів Івано-Франківської області, розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг за період з січня по вересень 2019 року    форми -2 пільга, яка затверджена наказом Міністерства праці та соцполітики №535 від 04.10.2007, за період з січня по вересень 2019 року позивач надав послуги зв`язку пільговим категоріям населення на загальну суму 45    919,70грн (а.с. 11- 34).
          Відповідно до абзацу 3 підпункту "б" п.4 ч.1    ст. 89 Бюджетного кодексу України    до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського АРК та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, належать, зокрема,    видатки на додаткові виплати населенню на покриття витрат з оплати житлово-комунальних послуг (житлові субсидії населенню), пільги окремим категоріям громадян.
          Частиною 1    статті 102 Бюджетного кодексу України    встановлено, що видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті "б" пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
          Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002    № 256    затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету "( в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок), згідно з пунктом 2 якого  фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.
          Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів) (п. 3 Порядку).
          З метою удосконалення обліку осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою,    Кабінет Міністрів України постановою від 29 січня 2003 року № 117    затвердив Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (далі - Положення).
          Згідно з пунктом 3 Положення(в редакції, чинній у визначений позивачем у даній справі період надання послуг) структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - уповноважені органи): організовують збирання, систематизацію і зберігання зазначеної в    пункті 2    цього Положення інформації та забезпечують її автоматизоване використання для контролю відомостей, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги, для розрахунків за надані пільговикам послуги, і проведення виплати соціальних стипендій та державної допомоги постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей; ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою "1 - пільга", в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків; ведуть облік отримувачів соціальних стипендій та державної допомоги постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей шляхом формування на кожну особу персональної облікової картки згідно з формою "1 - допомога", в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків або реквізити паспорта громадянина України, документа, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, а також особу, яку визнано в Україні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; вносять до Реєстру відповідні уточнення в разі визнання такими, що втратили чинність, чи зупинення дії окремих норм законодавчих актів, на підставі яких пільговики отримують пільги; надають консультації пільговикам, постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей, підприємствам та організаціям, що надають послуги.
          За умовами пунктів 10, 11    Положення підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою  « 2-пільга». 
          Уповноважений орган щомісяця звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації.
          Частиною 6    статті 48 Бюджетного кодексу України    встановлено, що бюджетні зобов`язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв`язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.          
          За змістом частини 2    статті 617 ЦК України, частини 2    статті 218 ГК України    та рішення Європейського суду з прав людини від 18.10.2005 у справі    «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України»    відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
          Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №921/177/17-г/14, від 21.02.2018 у справі №923/1292/16,   від 16.03.2018 у справі №909/395/17, від 16.03.2018 у справі №911/1573/17, від 17.04.2018 у справі № 911/4249/16, від 04.11.2019 у справі №905/2171/18.
          Апеляційний суд відхиляє як необгрунтовані доводи скаржника     про відсутність укладеного  з позивачем договору та відсутність  в державному бюджеті коштів, передбачених на відшкодування витрат на надання пільг, оскільки обов`язок відповідача оплатити надані позивачем послуги виникли в силу закону і  неотримання субвенцій з державного бюджету не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку, визначеного законом, провести розрахунки    за надані позивачем послуги зв`язку    пільговим категоріям населення.
          Такої правової позиції дотримується    Велика Палата Верховного Суду    у постановах від 17.04.2018 у справах №927/291/17, №906/621/17, №911/4249/16,    Верховний Суд    у постановах  від 28.10.2019 №911/2575/18, від 24.07.2018 №907/609/17, від 04.07.2018 №908/938/17, від 27.06.2018 №905/280/17, від 26.06.2018 №924/781/17, від 21.06.2018 №915/1561/17, від 18.06.2018 №909/519/17, від 06.06.2018 №911/1541/17, від 05.06.2018 №922/2141/17, від 04.06.2018 №905/2074/17, від 23.05.2018 №909/1014/16, від 08.05.2018 №908/657/17, від 07.05.2018 №921/442/17-г/7, від 13.04.2018 №908/985/17, від 05.04.2018 №921/373/17-г/14, від 27.03.2018 №925/246/17, від 23.03.2018 №904/6252/17.
          Доводи скаржника про необгрунтованість заявленої до стягнення суми заборгованості апеляційний суд не приймає до уваги з огляду на  наступне.
       Факту надання   позивачем у січні -вересні 2019року послуг зв`язку пільговим категоріям населення відповідач не заперечує, як і не заперечує того, що він не відшкодував позивачу витрат за надані  послуги зв`язку пільговим категоріям населення.
        Відповідач також не заперечує надання йому позивачем  помісячних розрахунків   вартості  цих послуг за формою 2-пільга. Згідно з п. 11 Положення саме на відповідача покладено обов`язок    проводити звірки наданої надавачами послуг    інформації    щодо витрат, пов`язаних з наданням пільг окремим категоріям громадян, з відомостями, що містяться в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб. Однак,     відповідач не подав суду доказів виявлення   розбіжностей   у наданих йому позивачем помісячних  розрахунках вартості  послуг за формою 2-пільга  з Реєстром  щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику,  чи будь-яких інших  доказів  на спростування заявленої до стягнення суми заборгованості.
        
       Відтак апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані  доводи скаржника, погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що суд правомірно  задоволив позов.
         Поряд з тим,        згідно із вступною    та резолютивною    частинами оскаржуваного рішення відповідачем у справі є Болехівське міське управління праці та соціального захисту населення (ідент. код 20567482),        з якого суд вирішив стягнути заборгованість на користь позивача.
          В апеляційній скарзі скаржник   вказав своє найменування - Управління праці та соціального захисту населення    виконавчого комітету Болехівської міської ради, ідент. код 20567482.
          За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань правильним найменуванням юридичної особи        з ідентифікаційним кодом 20567482   з 12.03.2019, тобто станом на час подання позову та ухвалення оскаржуваного рішення, є:   Управління праці та соціального захисту населення   виконавчого комітету Болехівської міської ради.
          Отже,   при вирішенні спору суд мав  вказати    правильне найменування відповідача - Управління праці та соціального захисту населення  виконавчого комітету Болехівської міської ради, в той час як рішення постановлене щодо відповідача - Болехівського міського управління праці та соціального захисту населення.          
          Згідно з    ст. 269 ГПК України        суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
          За приписами    ст. 275 ГПК України    суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, змінити рішення.
          Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини ( ч.4    ст. 277 ГПК України).
          На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити  та змінити  вступну та резолютивну частину рішення   суду першої інстанції в частині найменування (назви) відповідача , вказавши його правильне найменування.
          Відповідно до   ст. 129 ГПК України    судовий збір, сплачений скаржником      при поданні апеляційної скарги,      покладається на скаржника.
          Керуючись ст.ст.    86,129,    252,    269,    270,    275,        ч.4 ст.    277, ст.ст.    281,    282         ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. У задоволенні апеляційної скарги  відмовити.
2. Змінити   вступну та резолютивну частини рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.01.2020 у справі №909/1272/19, замінивши найменування відповідача  - Болехівське міське управління праці та соціального захисту населення/ 77202, Івано-Франківська область, м. Болехів, вул. Січових Стрільців, буд.22, код ЄДРПОУ20567482/,  на  Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету   Болехівської міської ради,  ідентифікаційний код 20567482 ,  місцезнаходження: 77202, Івано-Франківська область, м. Болехів, вул. Січових Стрільців, буд.22;
        -  викласти абзац другий резолютивної частини рішення в такій редакції: « Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Болехівської міської ради, ідентифікаційний код 20567482,  місцезнаходження: 77202, Івано-Франківська область, м. Болехів, вул. Січових Стрільців, буд.22 , на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Івано-Франківської філії, ідентифікаційний код 21560766 , місцезнаходження: 67014,  м. Івано-Франківськ,вул. Ак. Сахарова,32, -  45     919, 70 грн боргу з компенсації видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги,  та 1921,00 грн  судового збору».
          В решті рішення залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і згідно з п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України не підлягає оскарженню у касаційному порядку, крім випадків, встановлених даною нормою.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Головуючий суддя                                                           М.І. Хабіб
Суддя                                                                                  О.П. Дубник
Суддя                                                                                      О.В. Зварич