ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
28 квітня 2020 року           справа №360/256/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Ястребової Л.В., суддів Арабей Т.Г., Казначеєва Е.Г., розгляну в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року у справі № 360/256/20 (головуючий І інстанції Секірська А.Г., повний текст складено 07.02.2020 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області) за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради про визнання бездіяльності незаконною, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                    УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради (надалі - відповідач, УПСЗН Лисичанської міської ради), в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відхилення електронної заяви ОСОБА_1 № 191104220847461 від 06.11.2019р. та відмови у призначенні ОСОБА_1 допомоги при народженні ІНФОРМАЦІЯ_1 . доньки ОСОБА_2 ; зобов`язати відповідача прийняти рішення за наслідками розгляду електронної заяви ОСОБА_1 № 191104220847461 від 06.11.2019р. стосовно призначення допомоги при народженні дитини з 07.12.2018р. протягом строку, встановленого законодавством, з урахуванням висновків суду; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 10000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди; встановити судовий контроль за виконанням судового рішення та зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради подати звіт про виконання судового рішення (а.с. 1-14).
Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.11.2019р. позивач за допомогою офіційного веб-сайту Міністерства соціальної політики України звернувся з заявою в електронній формі про призначення допомоги при народженні дитини, яка була підписана електронним цифровим підписом. Згідно із листом від 08.11.2019р., який було сформовано автоматично, електронна заява про призначення допомоги при народженні дитини була відхилена УПСЗН Лисичанської міської ради, причиною відхилення стало припущення помилок при її заповненні. Будь-якої інформації про конкретні помилки, допущені при заповненні заяви, зазначено не було. Також зазначено, що після усунення помилок позивач має можливість подати електронну заяву повторно. З метою отримання інформації щодо помилок 12.11.2019р. позивач звернувся в електронній формі до відповідача з проханням надати інформацію, які саме помилки ним було допущено при заповненні заяви. 25.11.2019р. на електронну адресу позивача надійшла відповідь УПСЗН Лисичанської міської ради від 22.11.2019 № 11319, яка не містить жодної інформації щодо помилок, допущених при заповненні електронної заяви про призначення допомоги при народженні дитини. Викладена правова позиція щодо необхідності особистого звернення відповідно до Порядку № 365.
Позивач вважає такі дії відповідача протиправними з огляду на норми Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства», Сімейного кодексу України, Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВРУ від 27.02.1991 № 789-ХІІ, Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою КМУ від 27.12.2001 №1751, правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 25.04.2019 у справі № 226/1056/17.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради щодо відхилення електронної заяви ОСОБА_1 від 06 листопада 2019 року № 191104220847461 та відмови в призначенні допомоги при народженні дитини з підстав, наведених у електронному повідомленні від 08 листопада 2019 року. Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради прийняти рішення за наслідками розгляду електронної заяви ОСОБА_1 від 06 листопада 2019 року № 191104220847461 стосовно призначення допомоги при народженні дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням висновків суду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 77-82).
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, вважає рішення винесене з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що згідно статті 10 Закону №2811 допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини, який постійно проживає разом з дитиною. Відповідно до пункту 10 Порядку №1751 допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання. Наголошує, що відомостей що підтверджують постійне проживання доньки ОСОБА_2 з батьком ОСОБА_1 , позивачем до Управління не надано. Звертає увагу, що електронну заяву позивача про призначення допомоги при народженні дитини від 06.11.2019р. було відхилено саме враховуючи відсутність інформації щодо спільного проживання з ним доньки ОСОБА_2 , а не за ознакою місця проживання (а.с. 86-88).
Сторони у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду судового засідання, тому, у відповідності п.2 ч. 1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
На підставі  ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами в межах та доводів апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 15-18).
Відповідно до довідки від 31.10.2019р. № 924-5000222686, позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 (а.с. 27).
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданим 21.12.2018р. Волноваським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області, ІНФОРМАЦІЯ_1 . у позивача та його дружини ОСОБА_4 народилася донька ОСОБА_2 (а.с. 26).
06.11.2019 року позивач через офіційний веб-сайт Міністерства соціальної політики України звернувся з заявою в електронній формі, підписаною електронним цифровим підписом, до УПСЗН Лисичанської міської ради щодо призначення допомоги при народженні дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.28-30).
06.11.2019 року о 15:33 на електронну пошту позивача надійшов лист Міністерства соціальної політики України, в якому, зокрема, роз`яснювалося, що заяву (№ 191104220847461 ) розглядатиме той орган соціального захисту населення, який визначено заявником при заповненні електронної форми; якщо електронна заява підписана за допомогою ЕЦП, допомога при народженні дитини має бути призначена не пізніше, ніж наступного дня після отримання заяви, а у разі, якщо не використано ЕЦП, заявнику доведеться особисто звернутися до органу соціального захисту населення, щоб власноруч підписати документи (а.с. 31).
08.11.2019 року об 11 год. 05 хв. на електронну пошту позивача надійшов лист УПСЗН Лисичанської міської ради, в якому зазначено, що електронна заява на № 191104220847461 про призначення допомоги при народженні дитини була відхилена, при її заповненні допущено помилки. Після усунення помилок заявник може подати електронну заяву повторно (а.с. 32).
Позивач ще двічі звертався з електронними заявами щодо призначення допомоги при народженні дитини - від 21.11.2019р. № 191121093720524 та від 21.11.2019р. №191121182320933 (а.с. 35-37, 39-41), про реєстрацію яких на електронну пошту позивача надійшли відповідні листи Мінсоцполітики від 21.11.2019р. об 11:08 та від 21.11.2019р. о 20:16, зміст яких аналогічний змісту електронного листа Мінсоцполітики від 06.11.2019р. (а.с. 38, 42).
12.11.2019 року о 22:42 позивач звернувся до відповідача зі зверненням в електронній формі, в якому просив роз`яснити, які саме помилки заявником допущені при заповненні електронної заяви від 06.11.2019 №191104220847461 (а.с. 34).
Листом від 22.11.2019 року за № 11319 відповідачем надано відповідь на звернення, в якій зазначено, що відповідно до п. 10 Порядку № 1751 допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання. Для призначення допомоги при народженні дитини органу соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, подається: 1) заява одного з батьків (опікуна), з яким постійно проживає дитина, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики; 2) копія свідоцтва про народження дитини (з пред`явленням оригіналу) (пункт 11 Порядку № 1751). Заява, зазначена у підпункті 1 цього пункту, може бути подана в електронній формі (з використанням засобів телекомунікаційних систем, через офіційний веб-сайт Мінсоцполітики або інтегровані з ним інформаційні системи органів виконавчої влади та місцевого самоврядування, зокрема з використанням електронного цифрового підпису) структурному підрозділу з питань соціального захисту населення. Механізм призначення (відновлення) виплат усіх видів соціальної допомоги та компенсацій внутрішньо переміщеним особам визначений Порядком призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою КМУ від 08.06.2016 № 365, відповідно до умов якого рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальних виплат приймається виключно комісією, утвореною міською радою на підставі акта обстеження матеріально - побутових умов сім`ї. У телефонній розмові з заявником було з`ясовано, що дитина знаходиться на тимчасово непідконтрольній території України в м. Донецьк. Враховуючи наведене та норми чинного законодавства, заявнику необхідно звернутися до управління особисто та подати заяву про призначення допомоги при народженні дитини з необхідними документами (а.с. 33).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Стаття 3 Конституції України передбачає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Статтею 46 Конституції України гарантовано громадянам України право на соціальний захист.
Забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому, відповідно до ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 68 Конституції України - вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами.
Закон України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з врахуванням складу сім`ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону № 2811-ХII, відповідно до цього Закону призначається державна допомога при народженні дитини.
Згідно ч. 1 ст. 10 Закону, допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.
Статтею 11 Закону № 2811-XII встановлено, що допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини.
Для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини.
Стаття 5 Закону № 2811-ХII визначає, що всі види державної допомоги сім`ям з дітьми, крім допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновлювачів, опікуна, піклувальника).
Також, на виконання зазначених положень Закону №2811-XII прийнята Постанова Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 №1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» (далі - Порядок №1751).
За пунктом 2 Порядку №1751, призначення і виплата державної допомоги сім`ям з дітьми здійснюються управліннями праці та соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі створення) рад (далі - органи соціального захисту населення).
Отже, вищезазначеними нормами передбачено, що призначення і виплата допомоги при народженні дитини здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України органами соціального захисту населення України. Тобто, у даному випадку законодавство передбачає єдиний спосіб отримання такої допомоги, шляхом звернення до відповідного органу.
Відповідно до статті 6 Закону № 2811-ХII, документи, необхідні для призначення державної допомоги сім`ям з дітьми, подаються особою, яка претендує на призначення допомоги, самостійно.
Про призначення державної допомоги чи про відмову в її наданні із зазначенням причини відмови та порядку оскарження цього рішення орган, що призначає і здійснює виплату державної допомоги сім`ям з дітьми, видає чи надсилає заявникові письмове повідомлення протягом 5 днів після прийняття відповідного рішення.
Відповідно до статті 11 Закону № 2811-ХII, допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини. Опікунам зазначена допомога призначається на підставі рішення про встановлення опіки. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.
Виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.
Згідно із положеннями пункту 11 Порядку № 1751 для призначення допомоги при народженні дитини органу соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, подається:
1) заява одного з батьків (опікуна), з яким постійно проживає дитина, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики;
2) копія свідоцтва про народження дитини (з пред`явленням оригіналу).
Заява, зазначена у підпункті 1 цього пункту, може бути подана в електронній формі (з використанням засобів телекомунікаційних систем, через офіційний веб-сайт Мінсоцполітики або інтегровані з ним інформаційні системи органів виконавчої влади та місцевого самоврядування, зокрема з використанням кваліфікованого електронного підпису) структурному підрозділу з питань соціального захисту населення. В такому разі факт народження дитини на території України підтверджується за інформацією з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, отриманою шляхом електронної взаємодії у порядку, встановленому Мінсоцполітики та Мін`юстом. У разі надходження надісланої з використанням засобів телекомунікаційних систем заяви без кваліфікованого електронного підпису громадянина орган соціального захисту населення повідомляє заявнику, що допомога при народженні дитини призначається лише після підписання у місячний строк зазначеної заяви. У разі непідписання заяви у зазначений строк подається нова заява.
Відповідно до абзацу восьмого пункту 11 Порядку № 1751 у разі звернення одного з батьків дитини (опікуна) за призначенням допомоги при народженні дитини орган соціального захисту населення за місцем проживання одного з батьків (опікуна), з яким постійно проживає дитина, має право отримувати від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій відомості, необхідні для призначення допомоги при народженні дитини.
Згідно п. 12 Порядку №1751, допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.
За пунктом 13 Порядку №1751, допомога при народженні дитини надається у розмірі, встановленому на дату народження дитини.
Пунктами 44 та 45 Порядку № 1751 визначено, що у разі коли до заяви не додані всі необхідні документи, орган соціального захисту населення повідомляє заявника, які документи мають бути подані додатково. Якщо вони будуть подані не пізніше ніж протягом одного місяця з дня одержання зазначеного повідомлення, днем (місяцем) звернення за призначенням допомоги вважається день (місяць) прийняття або відправлення заяви. Орган, що призначає і виплачує державну допомогу сім`ям з дітьми, повинен давати роз`яснення з питань її призначення і виплати та надавати заявнику допомогу в одержанні необхідних документів.
Суд зазначає, що нормами Закону № 2811-ХII та Порядку №1751 передбачено єдину підставу для відмови у призначені допомоги, а саме у разі народження мертвої дитини, інших підстав для відмови в призначені допомоги законодавство не містить. Разом з цим, вказаними нормами передбачені певні обмеження стосуються строку подання заяви про призначення виплати допомоги.
Суд наголошує, що позивач з заявою про призначення допомоги при народженні дитини звернувся до відповідача з додержанням встановленого законом строку, надавши до неї повний перелік необхідних документів.
Колегія суддів не приймає доводи апелянта, що згідно статті 10 Закону №2811 допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини, який постійно проживає разом з дитиною та електронну заяву позивача про призначення допомоги при народженні дитини від 06.11.2019р. було відхилено саме враховуючи відсутність інформації щодо спільного проживання з ним доньки ОСОБА_2 , а не за ознакою місця проживання, оскільки відповідно до електронного повідомлення УПСЗН Лисичанської міської ради від 08.11.2019, заяву ОСОБА_1 № 191104220847461 було відхилено по причині припущення помилок при її заповненні, при цьому які саме помилки, допущені заявником не зазначено. Крім того, матеріали справи не містять жодних відомостей та доказів на підтвердження того, що позивач припустився помилок при заповненні електронної форми заяви.
Також, електронне повідомлення відповідача від 08.11.2019р., щодо відхилення заяви позивача, не містить жодних посилань на приписи статті 10 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».
Крім того, листом від 22.11.2019 року за № 11319 відповідачем, посилаючись на Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365, роз`яснено, що рішення про призначення (відновлення) або відмову призначенні (відновленні) соціальних виплат приймаються комісією, утвореною міською радою на підставі акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї. Враховуючи, що з телефонної розмови встановлено, що дитина знаходиться на тимчасово непідконтрольній території України в м. Донецьк, позивачу необхідно звернутися до управління особисто та подати заяву про призначення допомоги при народженні дитини з необхідними документами. 
Зазначеним листом відповідачем фактично відмовлено позивачу в призначенні допомоги при народжені дитини. В якості підстави для відмови, відповідач посилався на вимоги Постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 р. № 365 та на необхідність особистого звернення позивача до управління.
Суд зазначає, що зазначені підстави не є передбаченими Законом № 2811-ХII та Порядком №1751 підставами для відмови в призначенні допомоги при народжені дитини та підставами які вказують на відсутність у позивача права на таку допомогу. Постанова КМУ № 365 не є законом, а є підзаконними нормативно-правовими актом, який має нижчу юридичну силу, що значно звужує встановлене законодавством право на отримання допомоги позивачем, а тому право позивача на отримання допомоги було безпідставно порушено відповідачем.
Крім того, не скасовано довідку позивача про взяття на облік, як внутрішньо переміщеної особи.
Також, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.06.2017 р. у справі №826/12123/16, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2018 р. та ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2018 року, визнано нечинним Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. № 365.
Суди дійшли до висновку, що положення пунктів 7, 8, 9, 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року №365 та абзац 10 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05 листопада 2014 року № 637 обмежують осіб, що належать до ВПО у реалізації їхніх прав, зокрема, прав на пенсійне та соціальне забезпечення та є такою, що призводить до непрямої дискримінації за ознакою місця проживання та перебування на обліку ВПО, а також порушує принцип рівності, передбачений статтею 24 Конституції України та гарантії вільного пересування територією України, передбачені статтею 33 Конституції України.
Отже, позивачем повною мірою виконані вимоги, встановлені Законом для розгляду питання про призначення допомоги. Відомостей про отримання позивачем допомоги в іншому органі соціального захисту населення на території України відповідачем на час розгляду справи не надано.
Таким чином, при зверненні позивача до управління з заявою про призначення допомоги при народженні дитини у відповідача, в межах своїх повноважень, були відсутні законодавчо передбачені підстави для відмови у призначені допомоги.
Суд зазначає, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення.
Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Крім того, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов`язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта.
Як відзначено у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №591/610/16-а (К/9901/12622/18), допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам (п. 34).
Суд вважає, що з урахуванням обставин, встановлених судами, позивач має право на призначення допомоги при народженні дитини та отримання цієї допомоги.
Суд також зазначає, що за висновками, наведеними в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058 в Україні як соціальній правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України).
Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Таким чином, зміна місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання допомоги.
Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Право на свободу пересування і вибору місця проживання в межах держави як невід`ємне право кожної людини закріплено також Загальною Декларацією прав людини 1948 року. Це право, як і інші права і свободи людини, є невідчужуваним, непорушним та не може зазнавати жодних обмежень, зокрема не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками місця мешкання.
Відповідно ч. 1-2 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.
Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Тобто, тимчасова відсутність позивача за місцем проживання не може позбавляти її права на отримання допомоги через впроваджений механізм реєстрації внутрішньо переміщених осіб.
Відповідно до ст.1 Конституції України, Україна є правовою державою. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3 Конституції України).
За приписами ст. 8 КАС України, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.
Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечено без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (пункт 54 цього рішення).
У рішенні від 08 липня 2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров`я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.
Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
Таким чином, відмова відповідача у призначені позивачу допомоги при народжені дитини є грубим порушенням права, як позивача так і його дитини.
Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим підлягають захисту порушені права позивача.
Отже, доводи апеляційної скарги є безпідставними і не впливають на правильне по суті рішення суду.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року у справі № 360/256/20 - залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року у справі № 360/256/20 - залишити без змін.
Повний текст складено 28 квітня 2020 року.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту її складення в повному обсязі в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:                                                                                          Л.В. Ястребова

Судді:.                                                                                                               Т.Г. Арабей

                                                                                                                          Е.Г. Казначеєв