ПОСТАНОВА
Іменем України
10 квітня 2020 року 
м. Київ
справа №420/2219/19
адміністративне провадження №К/9901/21982/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Єзерова А.А. суддів: Кравчука В.М., Стародуба О.П.
розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу
за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Модуль" 
на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22.04.2019 (суддя Завальнюк  І.В.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.07.2019 (головуючий суддя Семенюк Г.В., судді Потапчук В.О., Шляхтицький О.І.)
у справі № 420/2219/19 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Модуль" 
до Юридичного департаменту Одеської міської ради в особі Управління державної реєстрації 
про зобов`язання вчинити певні дії, 
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. У квітні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Модуль" звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Юридичного департаменту Одеської міської ради в особі Управління державної реєстрації, в якій просило суд зобов`язати Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради внести до Державного реєстру прав запис про скасування державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення павільйону (буфету) " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", розташованого по АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 11.10.2002, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кіріченко І.Є., зареєстрованого у реєстрі за № 8924, який укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 - з одного боку та ОСОБА_5 і ОСОБА_2 - з іншого.
2. Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю бездіяльності державного реєстратора щодо не скасування запису на підставі рішення у цивільній справі.
3. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22.04.2019 відмовлено у відкритті провадження у справі № 420/2219/19.
4. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.07.2019 у справі №420/2219/19 ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22.04.2019 залишено без змін.
5. Товариство з обмеженою відповідальністю "Модуль" з вищевказаними рішеннями судів не погодилося, тому звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанції норм процесуального права та неповне з`ясування всіх обставин справи, просить суд ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22.04.2019 і постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.07.2019 у справі №420/2219/19 скасувати та передати справу на розгляд суду першої інстанції.
Також скаржник просив передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, але таке клопотання відхилено Верховним Судом, оскільки Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.
6. Ухвалою Верховного Суду від 04.10.2019 відкрито касаційне провадження у справі №420/2219/19. 
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
7. Судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду міста Одеси від 16.11.2009 у справі № 2-923/2009, яке набрало законної сили 27.11.2009, договір дарування від 11.10.2002, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кіріченко І.Є., зареєстрований у реєстрі за № 8924, який укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 - з одного боку та ОСОБА_5 і ОСОБА_2 - з іншого, визнано недійсним; зобов`язано зазначених осіб не чинити перешкод Товариству з обмеженою відповідальністю "Модуль" в користуванні власністю - майданчиком павільйоном (буфетом) площею 46,80 кв. м. з комунікаціями, розташованими по АДРЕСА_1 шляхом знесення тимчасового павільйону (буфету) "ІНФОРМАЦІЯ_1".
8. 11.12.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Модуль" звернулося до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради з листом № 03-12/2018 щодо скасування запису про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення павільйону (буфету) " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", розташованого по АДРЕСА_1 на підставі заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 16.11.2009 у справі № 2-923/2009.
9. Листом від 26.12.2018 № з-803-18 Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради надав відповідь, згідно якої для вирішення зазначеного питання та подальшої державної реєстрації скасування запису про право власності необхідно звернутися до суду з метою визначення наслідків недійсності договору дарування від 11.10.2002.
10. На переконання позивача, будь-які додаткові роз`яснення рішення суду не потребуються, оскільки скасована підстава виникнення та реєстрації права власності на об`єкт як такий, що насправді був лише тимчасовою спорудою і який було знесено, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із відповідним позовом.
ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
11. Суди першої та апеляційної інстанції керувались тим, що спір у цій справі не підсудний адміністративним судам, оскільки порушення своїх прав позивач вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які він вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів, а тому зазначений спір належить до юрисдикції цивільного суду.
12. Суд апеляційної інстанції також відзначив, що предметом розгляду в цій справі є не сама по собі бездіяльність органу реєстрації, а результат таких послуг - державна реєстрація скасування права приватної власності на об`єкт нерухомого майна, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.
ІV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
13. Касаційна скарга мотивована відсутністю спору про право, що на думку позивача, є підставою для розгляду справи в порядку адміністративного судочинства і предметом спору є виключно безпідставне невиконання відповідачем публічно-владних управлінських функцій, визначених приписами Конституції України та ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", що є підставою для зобов`язання останнього скасувати запис про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення павільйону (буфету) "ІНФОРМАЦІЯ_1".
14. На думку скаржника, висновки судів не ґрунтуються на обставинах справи, зроблені з порушенням ч. 1 ст. 2, п. 2 ч. 1 ст. 4, п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 5, ст. 6, ст. 19, ст.ст. 90, 242 КАС України, що призвело до обмеження Товариства з обмеженою відповідальністю "Модуль" у конституційній гарантії, передбаченій ст. 55 Конституції України, ст. 5 КАС України, відповідно до якої кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
15. Позивач посилається на те, що цивільно-правовий спір щодо павільйону (буфету) "ІНФОРМАЦІЯ_1", щодо всіх підстав виникнення та скасування прав власності на нього, як на нерухоме майно остаточно вирішений ухвалою Малиновського райсуду м. Одеси від 29.06.2006 та заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16.11.2009 за участю всіх осіб, які пред`являли права на цей об`єкт. Судами визначено, що цей об`єкт взагалі не є нерухомим майном, на виконання рішення павільйон було знесено, тому на даний час ніякого цивільного спору щодо нього бути не може, а отже скасування запису, як такого є лише формальною адміністративною процедурою, яка мала бути здійснена державним реєстратором згідно зі ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" на підставі рішення, яке набрало законної сили.
16. Товариство з обмеженою відповідальністю "Модуль" вказує, що обрало ефективний, законний спосіб захисту свого порушеного права. При наявності двох вже вирішених цивільних справ, альтернативного ефективного способу захисту в даній ситуації немає, ніж звернення до адміністративного суду з відповідним позовом.
17. У касаційній скарзі позивач посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 16.10.2018 у справі № 914/870/17, від 23.05.2018 у справі №815/4618/16, від 05.06.2018 у справі №804/20728/14.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
18. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб і суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
19. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
20. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
21. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
22. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
У цій справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Модуль" звернулося до адміністративного суду з вимогами про визнання протиправною бездіяльності державного реєстратора, яка виявилась у не розгляді документів заявника про скасування державної реєстрації на об`єкт нерухомості за іншими особами на підставі рішення суду.
23. Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи подібні правовідносини, у постанові від 16.10.2019 у справі №636/3748/17 зазначила:
"З матеріалів справи убачається, що виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою позивача з правомірністю набуття третьою особою у справі права власності на об`єкт нерухомого майна, що стало підставою для оскарження реєстрації права власності на це майно. Тобто предметом розгляду в цій справі є законність набуття особою права власності на нерухоме майно, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.
Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованим висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що цей спір є не публічно-правовим, а випливає зі спору про право і має вирішуватися судами за правилами ЦПК.
Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня, 15 травня, 4 вересня 2018 року (справи № 826/366/16, 826/2691/16, 823/2042/16;     переведення № 11-96апп18, 11-351апп18, 11-377апп18 відповідно)".
24. За висновками Великої Палати Верховного Суду, яка є судом, визначеним законом щодо визначення юрисдикції спорів, дійсно наявність спору про право цивільне виключає можливість розгляду справи в порядку адміністративного судочинства.
25. Зі змісту заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 16.11.2009 вбачається, що рішенням Іллічівського райсуду м.Одеси від 03.09.2002 за ОСОБА_3 , ОСОБА_1 визнано у рівних частках право власності на нежитлове приміщення торговельний павільйон " ІНФОРМАЦІЯ_1 " по АДРЕСА_1 .
11.10.2002 між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , з одного боку та ОСОБА_5 і ОСОБА_2 , з іншого боку укладений договір дарування павільйону (буфету) " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", який розташований по АДРЕСА_1 .
Ухвалою Малиновського райсуду м. Одеси від 16.05.2005 рішення Іллічівського райсуду м.Одеси від 03.09.2002 скасовано за нововиявленими обставинами і ухвалою від 29.06.2006 провадження по справі закрито, бо сам об`єкт взагалі не є нерухомим майном, а документи, подані до суду для визнання права власності на нього, були підроблені, що мало також наслідком порушення кримінальної справи.
З огляду на скасування підстави виникнення права власності (рішення Іллічівського райсуду м. Одеси від 03.09.2002) на торговий павільйон "ІНФОРМАЦІЯ_1", у ОСОБА_3 і                ОСОБА_1 не було права подальшого розпорядження даним об`єктом, тому Київський районний суд м. Одеси визнав договір дарування від 11.10.2002 недійсним та зобов`язав вказаних осіб знести цю тимчасову споруду.
Також вказаним заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16.11.2009 остаточно встановлено, що павільйон (буфет) "ІНФОРМАЦІЯ_1" є тимчасовим спорудою, розташованою на належній Товариству з обмеженою відповідальністю "Модуль" площадці.
26. Суд першої інстанції в оскарженій ухвалі зазначив, що позивач звернувся до суду за захистом свого цивільного права, а саме права власності на майно, як титульний власник майданчику павільйону площею 46,80 кв.м., при цьому просить зобов`язати відповідача внести до Державного реєстру прав запис про скасування державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення павільйону (буфету) на підставі договору дарування від 11.10.2002, що матиме наслідком позбавлення певних осіб відповідного зареєстрованого права власності.
27. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 у справі № 757/1660/17-ц зробила висновок, що розгляд одного спору про право на нерухоме майно або про його обтяження чи вирішення цього спору за правилами цивільного або господарського судочинства не є підставою вважати публічно-правовим і розглядати за правилами адміністративного судочинства інший спір - про скасування рішення чи запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно або його обтяження, прийнятого державним реєстратором чи внесеного ним до відповідного державного реєстру на користь одного з учасників цивільної або господарської справи під час її розгляду чи після її вирішення. Ці спори залежно від суб`єктного складу теж мають розглядатися за правилами цивільного або господарського судочинства.
28. Зважаючи на те, що саме Велика Палата Верховного Суду є судом, уповноваженим вирішувати юрисдикційні спори, колегія суддів не має підстав не погодитися із визначеним підходом.
29. Таким чином, спір у справі не є публічно правовим, а пов`язаний з правом цивільним на земельну ділянку, тому Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про непідсудність спору адміністративним судам.
30. Доводи касаційної скарги про те, що павільйон фактично знесено не було підтверджено належними і допустимими доказами у судах попередніх інстанцій.
Посилання скаржника на судову практику Великої Палати Верховного Суду оцінюються Верховним Судом критично через те, що Велика Палата Верховного Суду вже відступила від позицій, зазначених скаржником.
31. Відповідно до ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
32. Таким чином, оскільки при ухваленні судових рішень суди попередніх інстанцій не допустили порушень норм процесуального права, тому Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.
33. Оскільки Верховний Суд залишає без змін судові рішення, то відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати не підлягають новому розподілу.
На підставі викладеного, керуючись ст. 139, 242, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Модуль" - залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22.04.2019 і постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.07.2019 у справі №420/2219/19 - залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                А.А. Єзеров
Суддя                                                                                                    В.М. Кравчук
Суддя                                                                                                    О.П. Стародуб