ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року	Львів	Справа № 299/36/20 пров. № А/857/4786/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді:                                             Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                  Довгополова О.М., Святецького В.В.,
за участю секретаря судового засідання:         Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянки Угорщини ОСОБА_1 (Magocsi Klara) на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11 березня 2020 року, головуючий суддя – Кашуба А.В., ухвалене о 13:13 год. у м. Виноградів, у справі за адміністративним позовом громадянки Угорщини ОСОБА_1 (Magocsi Klara) до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України в особі в.о.начальника Закарпатської митниці Івануса Віктора Івановича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил,-

                                                     В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року позивач – громадянка Угорщини ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) звернулася в суд з позовом до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України в особі в.о.начальника Закарпатської митниці Івануса В.І, в якому просила  визнати протиправною та скасувати постанову від 26.12.2019 року №3579/30500/19, а провадження у справі закрити.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що оскаржена постанова є протиправною, необґрунтованою, необ`єктивною, упередженою, винесеною з грубим порушенням її прав і законних інтересів, порушенням норм КУпАП, Митного кодексу України, Наказу Мінфіну №566 від 02.07.2016 року. Вказувала, що вона, будучи громадянкою Угорщини, 29.05.2018 року ввезла на територію України автомобіль марки CHRYSLER GRAND VOYAGER реєстраційний номер Польщі НОМЕР_1 ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 , в митному режимі «Тимчасове ввезення до 1 року». Термін дії закордонного паспорту закінчився 23.08.2018 року. 31.07.2019 року під час складання протоколу про порушення митних правил за ознаками ч.3 ст.481 МК України вона усно пояснила інспектору про те, що автомобіль знаходиться у військовій частині на обліку, як тимчасово введений у стрій автомобільної техніки, проте це усне пояснення не було зафіксоване у протоколі, натомість невірно записано її слова про те, що автомобіль у несправному стані на СТО. 06.12.2019 року вона звернулася до Закарпатської митниці ДФС із клопотанням про витребування додаткових доказів. 11.12.2019 року вона клопотала про закриття справи у зв`язку із закінченням термінів накладення штрафів. Мотивувала це тим, що із 28.05.2019 року неодноразово перетинала кордон і можливість виявити порушення була із 30.05.2019 року. А датою вчинення порушення позивачка вважає 29.05.2019 року. Крім того, позивачка зазначила, що в даному випадку має місце дія обставини непереборної сили – автомобіль використовується у бойових (військових) діях на Луганщині, через що вона не може вивезти його за кордон. Цю обставину не було взято до уваги при розгляді справи та притягненні її до відповідальності. 
Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11 березня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, громадянка Угорщини ОСОБА_1 (Magocsi Klara) оскаржила його в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.
Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд попередньої інстанції, не взявши до уваги обставини, які зазначенні позивачем у поданому адміністративному позову, поспішно прийняв неправомірне рішення.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 31.07.2019 року о 15-00 годині в зону митного контролю пункту пропуску «Вилок» Закарпатської митниці ДФС, на смугу руху «червоний коридор», у напрямку «виїзд із України», заїхав автомобіль під керуванням громадянки Угорщини ОСОБА_1 (Magocsi Klara). Згідно інформації автоматизованої системи аналізу та управління ризиками програмного модуля АСМО Інспектор та орієнтування Закарпатської митниці ДФС від 28.07.2019 року №07-70-73/19-2025, громадянка Угорщини ОСОБА_2 попередньо ввезла автомобіль марки CHRYSLER GRAND VOYAGER, реєстраційний номер Польщі НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 , на митну територію України 29.05.2018 року о 18:48 год. через митний пост «Неветленфолу» Закарпатської митниці ДФС в митному режимі «тимчасове ввезення до 1 року», та перевищила строк тимчасового ввезення більш як на 10 діб (а.с.12-14).
За даним фактом старшим державним інспектором відділу митного оформлення №2 м/п Вилок Закарпатської митниці ДФС ОСОБА_4 відносно громадянки Угорщини Магочі Клари, уродженки м.Виноградів Закарпатської області, Україна, яка вільно володіє українською мовою, було складено протокол про порушення митних правил №3579/30500/19 на місці виявлення правопорушення 31.07.2019 року (а.с.11-14).
26.12.2019 року у м. Ужгород відбувся розгляд справи про адміністративне правопорушення, запровадженої за вказаним Протоколом, у присутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 (Magocsi Klara) .
За результатами розгляду в.о. начальника Закарпатської митниці Держмитслужби Іванус Віктор Іванович виніс Постанову, якою Магочі Клару визнано винною у вчиненні порушення митних правил, відповідальність за яке передбачено частиною 3 статті 481 МК України із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на суму 17000 грн. (а.с. 15-19)
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що справу про порушення митних правил розглянуто відповідно до норм матеріального та з дотриманням норм процесуального права, рішення ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених належними та допустимими доказами.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх вірними, такими що відповідають нормам матеріального і процесуального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Згідно із частиною 1 статті 103 Митного кодексу України тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.
Відповідно до статті 380 МК України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. 
Строки, передбачені абзацами першим, другим, третім та п`ятим цієї частини, можуть бути продовжені митними органами з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. 
Згідно із частиною 6 статті 379 МК України строки тимчасового ввезення громадянами товарів на митну територію України (крім випадків, передбачених статтею 380 цього Кодексу) встановлюються відповідно до статті 108 цього Кодексу, а строки ввезення з метою транзиту - відповідно до статті 95 цього Кодексу.
Статтею 460 Митного кодексу України передбачено, що вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.
Порядок виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 року №657.
За змістом положень розділу VIII наведеного Порядку №657, аварія - небезпечна подія техногенного характеру, у зв`язку з якою товари, транспортні засоби, що перебувають під митним контролем, були пошкоджені (зіпсовані, знищені, втрачені тощо) або потребували певного часу для відновлення можливості їх переміщення з метою забезпечення виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи; обставини непереборної сили - надзвичайні та невідворотні події, що виникли незалежно від волі особи, зокрема стихійне лихо (землетрус, пожежа, повінь, зсув тощо), сезонне природне явище (замерзання моря, проток, портів, ожеледиця тощо), введення воєнного чи надзвичайного стану, страйк, громадянські безпорядки, злочинні дії третіх осіб, прийняття рішень законодавчого або нормативно-правового характеру, обов`язкових для особи, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів та інші надзвичайні та невідворотні за таких умов події.
Факт аварії чи дії обставин непереборної сили - часткове чи повне пошкодження (зіпсуття, знищення, втрата тощо) товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, або позбавлення можливості виконання відповідною особою передбачених законодавством України з питань державної митної справи або встановлених відповідним митним органом України вимог щодо вчинення відповідних дій з товарами, транспортними засобами, що перебувають під митним контролем.
Залежно від характеру аварії чи обставин непереборної сили документи, що підтверджують їх наявність і тривалість дії, можуть видаватися державними органами, місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, іншими спеціально вповноваженими на це державними органами, а також уповноваженими на це підприємствами, установами та організаціями відповідно до їх компетенції.
Якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили має місце на митній території України, особа, відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, в зоні діяльності якого перебувають ці товари, транспортні засоби, із письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.
Особа звільняється від відповідальності за статтею 481 Митного кодексу України у разі наявності факту аварії або дії обставин непереборної сили за умови документального підтвердження такого факту та вчасного (до закінчення встановленого строку транзитного перевезення) письмового повідомлення найближчого митного органу про обставини події.
Такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 25 червня 2019 року у справі №459/685/16-а у подібних правовідносинах.
Позивачка стверджує, що вона порушила митні правила внаслідок дії обставин непереборної сили, про що повідомляла орган доходів і зборів, однак при розгляді справи цю обставину протиправно не було взято до уваги. Такими обставинами називає те, що передала автомобіль військовій частині НОМЕР_3 як волонтерську допомогу. На даний час автомобіль використовується у бойових (військових) діях на Луганщині, через що вона не могла вивезти його за кордон.
На підтвердження вказаної обставини подала копію довідки транспортного засобу, за змістом якої автомобіль CHRYSLER GRAND VOYAGER, реєстраційний номер НОМЕР_4 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 , взято на облік Військової частини НОМЕР_3 (а.с. 27).
Однак, відповідно до лист командира в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_5 від 20.01.2020 року №155/КП інформації автомобіль CHRYSLER GRAND VOYAGER реєстраційний номер НОМЕР_4 ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 на обліку у військовій частині НОМЕР_3 не перебуває.
Крім цього, матеріалами справи не підтверджується те, що позивач зверталася до відповідача із заявою про наявність обставин непереборної сили, які унеможливлювали вивезення вищезгаданого транспортного засобу з митої території України.
Позивачем не наведено поважних підстав, що позбавляли її можливості до закінчення встановленого строку тимчасового ввезення звернутись до митного органу із повідомленням про обставини непереборної сили.
Крім цього, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що день вчинення правопорушення не є датою, з якою закон пов`язує початок відліку строку накладення адміністративного стягнення, таким днем є день виявлення правопорушення.
Відтак, відповідачем у встановлений законом строк притягнуто ОСОБА_1 (Magocsi Klara) до адміністративної відповідальності.
Аналізуючи вищенаведене, враховуючи те, що позивач не повідомив найближчий митний орган про обставини непереборної сили, колегія суддів дійшла висновку про правомірність оскарженої постанови про порушення митних правил, через що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають. 
В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення у справі "Кантоні проти Франції" (Cantoni v. France" № 17862/91), у справі "Вєренцов проти України"№ 20372/11).
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
">Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд,-

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадянки Угорщини ОСОБА_1 (Magocsi Klara) залишити без задоволення, а рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 11 березня 2020 року у справі №299/36/20 – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	В. В. Святецький  	

Повний текст постанови складено 15.05.2020 року.