ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4634/20 Справа № 212/592/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Колочко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг
Справа № 212/592/20
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді: Зубакової В.П.,
суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М. 
секретар судового засідання: Євтодій К.С.
сторони:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв Ігор Григорович, та відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 лютого 2020 року, яке ухвалене суддею Колочко О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 24 лютого 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв І.Г., звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі – ПРАТ «ЦГЗК»)  про стягнення моральної шкоди, посилаючись на отримання ним професійних захворювань внаслідок роботи протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. 
Висновком МСЕК у 2014 році йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 20 % ( 15% - ХОЗЛ, 5% - променева катаракта).
Висновком МСЕК від 08.02.2018 року, при повторному переогляді, ОСОБА_1 встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 45 % ( 40% - ХОЗЛ, 5% - променева катаракта), з 15 січня 2018 року на безстроковий термін та визнано особою з інвалідністю третьої групи.
Позивач вважає, що у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями, йому з вини відповідача спричинено моральну шкоду, а тому просив суд стягнути на його користь з ПРАТ «ЦГЗК»в рахунок її відшкодування 212 535, 00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 лютого 2020  року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з  ПРАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.
Стягнуто з ПРАТ «ЦГЗК» на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв І.Г., ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, просить збільшити її розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Внаслідок втрати професійної працездатності позивач не має змоги вести звичне життя, вимушений постійно проходити курси лікування, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Судом першої інстанції не повністю враховано, що позивач, внаслідок отриманих професійних захворювань, постійно відчуває біль в грудній клітині, швидко втомлюється, відчуває запаморочення, загальну слабкість, втому, стійкий біль, порушення душевної рівноваги, сильний кашель, зниження зору. При цьому, наводить в апеляційній скарзі, як приклад, Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 275 000 гривень, за умови що позивачем втрачено 100 % професійної працездатності. Також посилається на постанову Верховного Суду України від 19 грудня 2011 року по справі № 6-65цс11, якою визнано розумним та справедливим розмір грошової компенсації на відшкодування батькам моральної шкоди, завданої вбивством їх сина в 1 мільйон гривень.
В апеляційній скарзі відповідач ПРАТ «ЦГЗК» ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди,просить зменшити її розмір з 20 000,00 до 2 000,00 грн., в решті позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що судом проігноровано факт існування значного проміжку часу між перебуванням позивача у трудових відносинах з відповідачем та встановленням йому професійного захворювання. Також, судом першої інстанції не враховано трудовий стаж у шкідливих умовах праці на інших підприємствах, погіршення стану здоров`я позивача обумовлено його загальним стажем трудової діяльності та віком. На думку відповідача, стягнуто моральну шкоду в завищеному розмірі без врахування засад розумності, виваженості й справедливості, він є необґрунтованим та не відповідає сталій судовій практиці при розгляді аналогічних справ. Вважає, що суд помилково оцінив моральну шкоду позивачу, завдану внаслідок 5 місяців роботи в шкідливих умовах праці, вдвічі більше, ніж моральну шкоду, завдану внаслідок більш ніж 5 років його роботи в аналогічних умовах. 
Відзив на апеляційні скарги не надходив.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що  ОСОБА_1 з 19.03.1999 року по 10.09.1999 року працював електрогазозварювальником ручного зварювання дільниці № 1 цеху з ремонту технологічного обладнання ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником якого є ПрАТ «ЦГЗК» (а.с. 52-53).
10.09.1999 року позивач був звільнений за власним бажанням (а.с.53).
Відповідно до п.п.9,10,14 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08 квітня 2014 року діагноз ОСОБА_1 – хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (токсичний бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.) ЛН першого-другого ст.; променева катаракта обох очей. VIS: OD= OS= 0,5 sph -1,5 д= 0,9,  який був встановлений 20 лютого 2014 року ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини ( а.с. 14-17). 
Згідно медичного висновку Лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини від 14.12.2017 року № 1501 ОСОБА_1 встановлене професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (токсичний бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії) група С, загострення середнього ступеня важкості. ЛН другого-третього ступеня. Хронічне легеневе серце. НК першої стадії (а.с. 42).
У пункті 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.04.2014 року зазначено, що згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 20.02.2014 року протокол № 356, підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужив профмаршрут, зокрема, 1999.03-1999.09 – ВАТ «ЦГЗК», електрозварник ручного зварювання, цеху з ремонту технологічного обладнання.
Відповідно до п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.04.2014 року, причиною професійного захворювання позивача є перевищення нормативного рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу під час професійної діяльності.
Пунктом 19 цього Акту осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, враховуючи роботу ОСОБА_1 впродовж 19 років 04 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання, встановити неможливо.
Згідно висновку МСЕК від 14.05.2014 року (серія АБ № 0004391) позивачу ОСОБА_1 первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності ( 15% - ХОЗЛ, 5% - променева катаракта) з 14.05.2014 року, безстроково (а.с. 8).
Висновком МСЕК від 08.02.2018 року, при повторному переогляді, ОСОБА_1 встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 45 % ( 40% - ХОЗЛ, 5% - променева катаракта), з 15 січня 2018 року на безстроковий термін та визнано особою з інвалідністю третьої групи (а.с.10,11).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.              
Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08 квітня 2014 року, причиною професійного захворювання позивача є  робота позивача, зокрема на підприємстві відповідача (05 місяців) в умовах шкідливих виробничих факторів.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло, в тому числі з вини ПРАТ «ЦГЗК», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.
Посилання представника відповідача на те, що професійне захворювання у позивача виникло, внаслідок його роботи не тільки на ПРАТ «ЦГЗК», але й на іншому підприємстві, колегією суддів не приймаються, оскільки з акту розслідування професійного захворювання 08.04.2014 року (а.с. 14-17) вбачається, що причиною професійного захворювання позивача є робота, також і на підприємстві відповідача ( 05 місяці) в умовах шуму, параметри якого перевищували нормативні значення.
    Доводи апеляційної скарги про те, що судом проігноровано факт існування значного проміжку часу між перебуванням позивача у трудових відносинах з відповідачем та встановленням йому професійного захворювання, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки, жодним чином не знімають з роботодавця обов`язку з відшкодування моральної шкоди.
Посилання представника відповідача ПРАТ «ЦГЗК» на практику розгляду аналогічних справ є безпідставними та суперечать чинному законодавству, згідно якого суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України ( ч.1 ст. 8 ЦПК України).
Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманих професійних захворювань, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів виключно на підприємстві відповідача, впродовж 05 місяців, відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі 45 %, визнання його особою з інвалідністю третьої групи, безстроково, що свідчить про незворотність втрати професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги, як позивача так і відповідача, про необґрунтованість розміру моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними.
Доводи, викладені в апеляційних скаргах, як позивача, так і відповідача, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України   оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості й підстави для його зміни у відповідності до доводів апеляційних скарг відсутні, тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв Ігор Григорович, та відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу   Дніпропетровської області від 24 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 15 червня 2020 року.

Головуючий: 

Судді: