Єдиний унікальний номер 234/16346/19 
Номер провадження 22-ц/804/645/20        

Єдиний унікальний номер 234/16346/19
Номер провадження 22-ц/804/645/20

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі:
Головуючого - судді Халаджи О. В.
суддів: Азевича В.Б., Гапонова А.В.,
секретар Кіпрік Х.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 27 листопада 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння (суддя Переверзева Л.І.),

В С Т А Н О В И В:
                                                                                                                                                                                                       
25 вересня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння, посилаючись на наступні обставини. Просила витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 причеп марки ВМЗ 9601, номерний знак НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 , 1990 року випуску, колір червоний, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 10.08.1990 року, що належить ОСОБА_2 .
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 27 листопада 2019 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено.
Із вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 , та подав апеляційну скаргу, вважає його таким, що підлягає скасуванню, оскільки судом не з`ясовані обставини, що мають значення для справи.
В обґрунтування доводів скарги зазначає, що в ході судових засідань, що відбувалися 06.11.2019 року та 27.11.2019 року суд фактично не з`ясував фактичних обставин справи, не даючи можливості сторонам надати розгорнуті та повні пояснення по справі.
Також наголошує на тому, що представником позивача було подано клопотання щодо витребування з Краматорського відділу поліції копій усіх документів, що були складені при перевірці звернення та зареєстровані у журналі Єдиного обліку заяв та повідомлень громадян про, кримінальні правопорушення та інші події Краматорського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області за №9888 від 18.03.2019 року та № 13028 від 11.04.2019 року в яких відповідач дає пояснення, щодо наявності у неї спірного причепа, проте судом першої інстанції було відмовлено в задоволені даного клопотання.
         ОСОБА_1 просив рішення Краматорського міського суду Донецької області від 27 листопада 2019 року скасувати, та ухвалите нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 .
        Від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що ніяких доказів про передання позивачем причепа саме ОСОБА_4 не має, з заявою про викрадення причепа ніхто не звертався. Також наголошує на тому, що неодноразова вказувала у відзиві на позовну заяву та у судових засіданнях суду першої інстанції, що спірним причепом вона не володіє та ніколи їм не розпоряджалась. Звертаю увагу суду, що під час розгляду справи у суді першої інстанції ні позивач, ні її представник не оспорювали ті обставини, що на теперішній час причеп не має в наявності та місце його знаходження невідомо. Просила апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення краматорського міського суду Донецької області від 27 листопада 2019 року без змін.
Від ОСОБА_4 відзив на апеляційну скаргу не надходив.
ОСОБА_2 , у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити. (а.с.124) 
ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі (а.с.127).
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та  доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є власницею причепу марки ВМЗ 9601, номерний знак НОМЕР_1 .
Весною 2014 року вищезазначений причеп був переданий нею ОСОБА_4 . До теперішнього час спірний причеп не повернутий позивачці.
Підставою для звернення ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 стало те, що ОСОБА_4 начебто повідомив, що причеп знаходиться у ОСОБА_3 .
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Відповідно до ст.. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачкою не доведено того, що спірний причеп не втрачено та він існує. До того ж сама позивачка у судовому засіданні підтвердила, що в останній раз коли вони приходили на подвір`я відповідачки, причепа там не було.
Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.
Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, що передбачено ст. 387 ЦК України.
Майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі ст. 387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження права власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею,наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. За змістом вказаної статті право на витребування майна належить лише власнику та лише у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і може мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза його волею. Наявність у діях власника майна волі на передачу майна виключає можливість його витребування і незаконність володіння майном відповідачем повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки законодавство презумує добросовісне (правомірне) володіння чужим майном, якщо інше не випливає з закону або не встановлене рішенням суду ( ч. 3 ст. 397 ЦК України).
Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що позивач має надати докази на підтвердження його права власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.
У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407 цс15 зроблено висновок, що «витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речового-правового характеру зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, - з підстав, передбачених частиною першою сатті 388 ЦК України. До того ж одна з умов застосування віндикаційного позову - відсутність між позивачем та відповідачем договірних відносин, оскільки у такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів.»
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У пунктах 37-39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження №14-181цс18) зроблено висновок, що «предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду.»
Відповідно до пункту 21 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України. Пунктом 19 вказаної постанови передбачено, що застосовуючи положення ст. 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що позивачем не доведено факту наявності майна у незаконному володінні відповідача, оскільки жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у відповідача спірного майна, а саме причепу марки ВМЗ 9601, номерний знак НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 , рік випуску 1990, колір червоний, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 10.08.1990 року не надано, що є однією з умов для застосування статті 387 ЦК України.
Посилання апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, оскільки відсутність доказів про перебування спірного причепу марки ВМЗ 9601, номерний знак НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 , рік випуску 1990, колір червоний, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 10.08.1990 року у володінні відповідача унеможливлює звернення з віндикаційним позовом до суду спростовуються вищевказаними нормами. У такому випадку інтереси власника можуть захищатися іншими способами.
Також надані докази та пояснення позивача та третьої особи до суду апеляційної інстанції не дають підстави вважати, що спірний причем знаходиться у відповідача.
У відповідності до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Як передбачено вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
З огляду на викладене, суд першої інстанції, належним чином оцінивши подані сторонами докази обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .
Докази та обставини, на які посилається заявник у апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстнції і додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні апеляційним судом були дотримані норми матеріального і процесуального права
Наведені у апеляційній скарзі доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують.
Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну оцінку, вірно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, підстав для скасування або зміни рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має.

Керуючись ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 27 листопада 2019 року без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Судді:          О.В. Халаджи

           В.Б. Азевич
          
А.В. Гапонов
              
Повний текст судового рішення складено 17.03.2020 року.

Суддя-доподвіач        О. В. Халаджи