Ухвала
Іменем України 
02 квітня 2020 року
м. Київ
Справа № 715/2015/19
Провадження № 51 - 1633 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 16 січня 2020 року,
встановив:
Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 06 грудня 2019 року в порядку  ст.ст. 411, 539 КПК України відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_6 про скасування арешту накладеного на земельні ділянки, які належать на праві власності ОСОБА_7 згідно державних актів ЯБ№444668 від 22 березня 2006 року та серії ЯБ №444667 від 22 березня 2006 року.
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 16 січня 2020 року за апеляційною скаргою ОСОБА_6 скасовано вказану ухвалу районного суду та задоволено заяву ОСОБА_6 про скасування арешту накладеного на земельні ділянки, які належать на праві власності ОСОБА_7 згідно державних актів ЯБ№444668 від 22 березня 2006 року та серії ЯБ №444667 від 22 березня 2006 року.
 У касаційній скарзі потерпілі порушують питання про необхідність перегляду ухвали апеляційної інстанції в касаційному порядку. 
Перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії ухвал, колегія суддів вважає, що відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 1 КПК України у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Частиною першою статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 
02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі – Закон № 1402-VIII) визначено, що Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи в такий спосіб судову практику на однакове застосування норм права.
Частиною шостою статті 13 Закону № 1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Порушене у касаційній скарзі питання, стосується оскарження судових рішень, що стосуються порядку вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням вироку і які постановлені в порядку ст. 539 КПК України. 
Щодо вказаного питання Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду сформулювала висновок в постанові від 18 березня 2019 року (справа №756/9514/15-к, провадження за касаційною скаргою № 51-115 кмо 17), зазначивши, що за змістом ст. 129 ч. 3 п. 8 Конституції України, ст. 424 ч. 2,                                 ст. 539 ч. 6 КПК України ухвали суду першої інстанції про вирішення питань, пов`язаних із виконанням вироку, після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції за результатами такого перегляду оскарженню                                  у касаційному порядку не підлягають. 
Оскаржувана ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ухвала апеляційного суду винесена щодо ухвали суду першої інстанції, яка постановлена в порядку ст. 539 КПК України, а тому з врахуванням вищезазначеного висновку об`єднаної палати Верховного Суду не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції. 
За таких обставин у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на підставі ст. 428 ч. 2 п. 1 КПК України, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Керуючись ст. 428 ч. 2 п. 1 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити потерпілим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження за їх касаційною скаргою наухвалу Чернівецького апеляційного суду від 16 січня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1 	ОСОБА_2 	ОСОБА_3