ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
21 травня 2020 року
м. Київ
Справа № 9901/392/19
Провадження № 11-14заі20
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Анцупової Т. О., 
суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л.,  Гриціва М. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С.,  
Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., 
Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання незаконним та скасування рішення,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05 грудня 2019 року(у складі колегії суддів Єзерова А. А., Берназюка Я. О., Желєзного І. В., Стародуба О. П., 
Чиркіна С. М.),
УСТАНОВИЛА:
Рух справи
1. 24 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з позовною заявою до Вищої ради правосуддя (далі ? ВРП), у якому просив визнати незаконним та скасувати рішення відповідача від 27 червня 2019 року № 1742/0/15-19 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Ржищівського міського суду Київської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України».
2. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ВРП при прийнятті оскаржуваного рішення опиралася на факти, які не відповідають  дійсності. На думку позивача, при розгляді дисциплінарної справи щодо нього відповідачем було неправильно оцінені наявні докази, підготовка матеріалів та розгляд справи були поверхневими і не відповідали принципам рівності сторін, безсторонності та неупередженості. Друга Дисциплінарна палата ВРП помилково та вибірково застосувала приписи Кодексу суддівської етики, як самостійну підставу для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, оскільки під час розгляду дисциплінарної справи не враховано та не оцінено більшість обставин, про які зазначав позивач, а також не перевірені докази, надані ОСОБА_1 . 
3. Рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 
05 грудня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову.
4. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав до Великої Палати Верховного Суду апеляційну скаргу.
5. Ухвалою від 13 січня 2020 року Велика Палата Верховного Суду відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05 грудня 2019 року.
6. Ухвалою від 29 січня 2020 року Велика Палата Верховного Суду призначила справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження. Ухвалою без виходу до нарадчої кімнати розгляд справи було відкладено на 21 травня 2020 року. 
7.  13 лютого 2020 року до Великої Палати Верховного Суду від ВРП надійшов відзив, у якому вона просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції, та зміст спірних правовідносин
8. Постановою Верховної Ради України від 05 червня 2008 року № 333-VI 
ОСОБА_1 обраний суддею Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області безстроково.
9. Указом Президента України від 14 лютого 2015 року № 82/2015 позивач як суддя переведений на роботу до Ржищівського міського суду Київської області.
10. 04 березня 2015 року ОСОБА_1 приступив до виконання повноважень судді Ржищівського міського суду Київської області. Однак був відсутній на роботі з таких підстав: перебування у відпустці ? з 25 травня по 08 червня 2015 року, з 09 по 
25 червня 2015 року, з 19 серпня по 03 вересня 2015 року; тимчасова непрацездатність ? з 18 червня по 03 липня 2015 року, з 06 по 17 липня 2015 року, з 20 липня по 
07 серпня 2015 року; здача крові 17 серпня 2015 року і 18 серпня 
2015 року як додатковий день відпочинку. Водночас всі листки тимчасової непрацездатності Комісією із соціального страхування Ржищівського міського суду Київської області були визнані такими, що не можуть бути підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, оскільки вони видані закладами охорони здоров`я міста Антрацита, розташованого на тимчасово окупованій та неконтрольованій території, що входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.
11. Відповідно до наказу голови Ржищівського міського суду Київської області від 
03 вересня 2015 року № 15-в/г судді ОСОБА_1 було надано відпустку з 
04 вересня по 16 жовтня 2015 року. У зв`язку зі службовою необхідністю суддю ОСОБА_1 відкликано із щорічної відпустки з 16 вересня 2015 року, про що його намагалися повідомити усіма відомими засобами зв`язку.
Однак 16 вересня 2020 року суддя ОСОБА_1 на роботу не з`явився, про причини не виходу на роботу не повідомив, поштової адреси та інших контактних даних для зв`язку з ним не надав. Станом на дату звернення за місцем роботи щоденно складалися акти про неявку судді на роботу. 
12. 10 серпня 2015 року до Вищої ради юстиції (далі ? ВРЮ) надійшла заява позивача від 28 липня 2015 року про звільнення з посади судді за власним бажанням, у якій він зазначив, що заява є результатом погроз судді та членам його сім`ї, і ці погрози унеможливлюють виконання повноважень судді.
13. Під час розгляду зазначеної заяви про звільнення за власним бажанням судді до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) надійшла заява голови Ржищівського міського суду Київської області Козіної С. М. від 
29 вересня 2015 року щодо неналежної поведінки судді, у якій просила перевірити обставини, що можуть бути підставою для дисциплінарної відповідальності 
ОСОБА_1 .
14. 21 січня 2016 року ВРЮ прийняла рішення про звернення до Комісії із заявою щодо перевірки наявності в діях судді Ржищівського міського суду Київської області ОСОБА_1 ознак складу дисциплінарного правопорушення та порушення присяги судді. Зокрема, у зверненні повідомлялося про відомості стосовно фактичного перебування судді ОСОБА_1 на окупованій території, які не узгоджуються з доводами його заяви про звільнення за власним бажанням, які в сукупності з іншою інформацією щодо судді ОСОБА_1 свідчать про неналежну поведінку судді та вчинення ним дій, які порочать звання судді та підривають авторитет правосуддя.
15. 19 квітня 2016 року ВРЮ звернулася до ВККС із заявою щодо поведінки судді ОСОБА_1  та просила притягнути його до дисциплінарної відповідальності.
16. 27 липня 2018 року відповідно до пункту 19 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року 
№ 1798-VIII (далі ? Закон № 1798-VIII) ВККС передано до ВРП заяву голови Ржищівського міського суду Київської області Козіної С. М. від 29 вересня 2015 року щодо неналежної поведінки судді ОСОБА_1 . 
Згідно з Протоколом передачі справи раніше визначеному члену ВРП від 
29 листопада 2018 року зазначена заява була об`єднана в одне провадження із заявою ВРЮ від 19 квітня 2016 року на дії судді Ржищівського міського суду Київської області ОСОБА_1 .
17. Ухвалою Другої Дисциплінарної палати ВРП від 03 грудня 2018 року 
№ 3686/2дп/15-18 за заявами голови Ржищівського міського суду Київської області Козіної С. М. від 29 вересня 2015 року та ВРП в особі голови ВРЮ Бенедисюка І. М. від 19 квітня 2016 відкрито дисциплінарну справу стосовно судді Ржищівського міського суду Київської області ОСОБА_1 .
18. Рішенням Другої Дисциплінарної палати ВРП від 11 лютого 2019 року 
№ 409/2дп/15-19 суддю Ржищівського міського суду Київської області 
ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у виді подання ВРП про звільнення його з посади. 
На обґрунтування цього рішення Друга Дисциплінарна палата ВРП зазначила, що поведінка судді ОСОБА_1 свідчить про наявність у його діях дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі ? Закон № 1402-VIII) (допущення суддею поведінки, що порочить звання судді та підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях дотримання норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду). Вказані дії також охоплюються поняттям істотного дисциплінарного проступку в розумінні пункту 1 частини дев`ятої статті 109 Закону № 1402-VIII (суддя допустив поведінку, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, у тому числі в питаннях дотримання інших етичних норм та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду).
Зазначені вище дії і бездіяльність судді ОСОБА_1 Друга Дисциплінарна палата ВРП вважає чіткими та однозначними, а допущені суддею порушення - такими, що не є наслідком тиску на нього, а мають ознаки умисних дій. Крім того, Друга Дисциплінарна палата ВРП, оцінивши дії позивача, вважала такий дисциплінарний проступок триваючим, зокрема, з огляду на те, що суддя ОСОБА_1, починаючи з 2015 року не здійснює правосуддя, не надаючи при цьому жодних належних документів на підтвердження поважності причин відсутності на робочому місці, не подає декларацій доброчесності судді, родинних зв`язків судді та декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
19. Рішенням ВРП від 27 червня 2019 року № 1742/0/15-19 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Ржищівського міського суду Київської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.
20. Вважаючи зазначене рішення відповідача від 27 червня 2019 року незаконним, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Оцінка суду першої інстанції
21. Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду виходив з того, що рішення ВРП від 27 червня 
2019 року № 1742/0/15-19 про звільнення позивача з посади судді прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, а підстави для скасування вказаного рішення відповідно до частини другої статті 57  Закону 
№ 1798-VIII відсутні.
22. Суд першої інстанції зазначає, що оскаржуване рішення ВРП від 27 червня 
2019 року № 1742/0/15-19 є вмотивованим та містить конкретну підставу звільнення позивача, визначену законом. Оскільки підставою для прийняття оскаржуваного рішення слугувало рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП від 
11 лютого 2019 року № 409/2дп/15-19, залишене без змін рішенням ВРП від 
06 червня 2019 року № 1557/0/15-19, про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності шляхом застосування дисциплінарного стягнення у вигляді внесення подання про звільнення його з посади судді.
23. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про те, що твердження судді ОСОБА_1 щодо неодноразових звернень у правоохоронні органи та органи суддівського самоврядування про відсутність належного реагування є непереконливими та не підтверджуються документально.
24. Крім того, суд першої інстанціїзазначив, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували поважність причин його відсутності на робочому місці за період з вересня 2015 року до часу прийняття оскаржуваного рішення, наявність обставин, що перешкоджають йому виконувати обов`язки судді та підтверджують існування загрози незалежності судді, безпеки судді та членів його сім`ї.
25. Суд першої інстанції звертає увагу на те, що всі наведені позивачем доводи аналізувались ВРП при прийнятті рішення від 06 червня 2019 року № 1557/0/15-19, яким залишено без змін рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП від 11 лютого 
2019 року № 409/2дп/15-19.
При цьому рішення ВРП від 06 червня 2019 року № 1557/0/15-19 позивачем не оскаржувалось і саме на його підставі прийнято кадрове рішення ВРП від  27 червня 2019 року № 1742/0/15-19 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді за вчинення істотного дисциплінарного проступку. 
Короткий зміст та обґрунтування наведених в апеляційній скарзі вимог
26. В апеляційній скарзі на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05 грудня 2019 року ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
27. ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою всі його доводи та надані суду докази про дійсні причини невиходу на роботу та неявки в судові засідання, а також причини неможливості повернутися на територію України, зокрема, через внесення його даних на вебсайт «Миротворець».
28. Скаржник також зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що наведені позивачем доводи аналізувались ВРП у висновку Другої Дисциплінарної палати ВРП від 06 червня 2019 року, яке не оскаржувалось 
ОСОБА_1 , оскільки зазначене рішення він не отримував, а на офіційному сайті його текст з`явився разом з рішенням ВРП від 27 червня 2019 року № 1742/0/15-19.
29. ОСОБА_1 вважає, що пункти 42, 43, 44, 45, 46, 47, 52, 53 рішення Касаційного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року протирічать один одному, оскільки суд зазначає, що позивач не звертався щодо втручання в діяльність судді, при цьому тут же аналізує відповіді різних інстанцій з приводу численних звернень.
Позиція ВРП щодо апеляційної скарги ОСОБА_1 .
30. У відзиві на апеляційну скаргу ВРП не погоджується з доводами скаржника та вважає, що суд першої інстанції при вирішенні спору вірно встановив усі обставини справи та дослідив докази, у результаті чого прийняте законне та обґрунтоване рішення. 
31. Відповідач зазначає, що під час розгляду дисциплінарної справи Другою Дисциплінарною палатою ВРП не встановлено та позивачем не надано письмові докази що підтверджували б поважність причин його відсутності на робочому місці з 
16 вересня 2015 року і до розгляду дисциплінарної справи щодо нього.
32. Також ВРП зазначила, що під час попередньої перевірки скарги судді ОСОБА_1 встановлено, що останній не виконав покладеного на нього обов`язку, визначеного частиною третьою статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 
07 липня 2010 року № 2453-VІ (далі ? Закон № 2453-VІ), що кореспондується з приписами статті 48 Закону № 1402-VІІІ, щодо повідомлення правоохоронних органів про втручання в його діяльність як судді щодо здійснення правосуддя, із заявами про вжиття заходів, необхідних для забезпечення безпеки судді, членів його сім`ї, збереження їхнього майна не звертався. До ВРП звернення судді ОСОБА_1 про втручання також не надходили.
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права 
33. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
34. Пунктом 1 частини першої статті 131 Конституції України (у редакції, яка діяла до 
30 вересня 2016 року) було передбачено, що в Україні діє Вища рада юстиції, до відання якої належить внесення подання про призначення суддів на посади або про звільнення їх з посад.
35. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 131 Конституції України (у редакції, чинній після 30 вересня 2016 року) ухвалення рішення про звільнення судді з посади належить до повноважень ВРП.
36. Підстави та порядок притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності визначено Конституцією України, Законом № 1402-VIII та Законом № 1798-VIII.
37. Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України підставою для звільнення судді є вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.
38. Частиною першою статті 128 Конституції України (у зазначеній редакції) було передбачено, що перше призначення на посаду професійного судді строком на п`ять років здійснюється Президентом України, а всі інші судді, крім суддів Конституційного Суду України, обираються Верховною Радою України безстроково.
39. Відповідно до пункту 5 частини п`ятої статті 126 Конституції України (у зазначеній редакції) суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі порушення ним присяги.
40. Порядок звільнення судді з посади на час виникнення спірних правовідносин регулювався Законом № 2453-VI.
41. Згідно зі статтею 111 Закону № 2453-VI суддя суду загальної юрисдикції може бути звільнений з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, визначених частиною п`ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.
42. Після набрання 30 вересня 2016 року чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02 червня 2016 року№ 1401-VIII (далі ? Закон № 1401-VIII) та № 1402-VIII встановлено новий порядок та підстави звільнення суддів з посад.
43. За правилами частини восьмої статті 109 Закону № 1402-VIII дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади застосовується у разі:
1) вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубого чи систематичного нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді;
2) порушення суддею обов`язку підтвердити законність джерела походження майна.
44. Відповідно до пункту 1 частини дев`ятої статті 109 Закону № 1402-VIII істотним дисциплінарним проступком або грубим нехтуванням обов`язками судді, що є несумісним зі статусом судді або виявляє його невідповідність займаній посаді, може бути визнаний, зокрема, будь-який з таких фактів:
1) суддя допустив поведінку, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, у тому числі в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших етичних норм та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду.
45. Згідно із частиною другою статті 112 Закону № 1402-VIII рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому Законом №1798-VIII
46. Суддя, щодо якого до набрання чинності Законом № 1401-VIII Вищою радою юстиції внесено подання про його звільнення з посади за порушення ним присяги і рішення щодо якого не було прийнято Президентом України чи Верховною Радою України, звільняється з посади судді на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.
47. Відповідно до пункту 14 розділу ІІІ Закону № 1798-VIII матеріали та подання Вищої ради юстиції про звільнення суддів, за якими до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» не прийнято рішення Президентом України чи Верховною Радою України, передаються до Вищої ради правосуддя для ухвалення рішення про звільнення суддів з посад з підстав, зазначених у поданнях. Рішення про звільнення судді з посади ухвалюється Вищою радою правосуддя у пленарному складі без виклику судді, щодо якого розглядається питання про звільнення. Регламентом Вищої ради правосуддя може бути передбачена спрощена процедура розгляду цього питання.
48. Конституцією України (у редакції Закону № 1401-VIII) установлено, що відповідно до закону в системі правосуддя утворюються органи та установи для забезпечення, зокрема, розгляду справ щодо дисциплінарної відповідальності суддів і прокурорів (частина десята статті 131).
49. За статтею 108 Закону №1402-VIII дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати ВРП у порядку, визначеному Законом № 1798-VIII, з урахуванням вимог цього Закону.
50. Зокрема, відповідно до пункту 6 частини першої та пункту 1 частини восьмої статті 109 Закону № 1402-VIII одним із видів дисциплінарного стягнення, що може бути застосований до судді, є подання про звільнення з посади, який застосовується у разі вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубого чи систематичного нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.
51. Статтею 112 Закону № 1402-VIII визначено, що суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України.
52. Згідно із частиною другою статті 115 Закону № 1402-VIII факти, що свідчать про вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, мають бути встановлені ВРП (її відповідним органом).
53. Так, держава гарантує контроль за належним виконанням суддями своїх професійних обов`язків шляхом створення єдиного органу - ВРП, який приймає рішення за наслідком розгляду дисциплінарних скарг щодо суддів.
54. За частиною третьою статті 56 Закону № 1798-VIII питання про звільнення судді відповідно до пунктів 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України Вища рада правосуддя розглядає на підставі подання Дисциплінарної палати про звільнення судді.
55. Положеннями частини шостої статті 56 Закону № 1798-VIII встановлено, що за результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, Вища рада правосуддя ухвалює вмотивоване рішення.
56. Частиною другою статті 57 Закону № 1798-VIII передбачено, що рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:
1) склад Вищої ради правосуддя, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;
2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Вищої ради правосуддя, які брали участь у його ухваленні;
3) рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких Вища рада правосуддя дійшла відповідних висновків.
57. Згідно із частинами першою та третьою статті 56 Закону № 1798-VIII питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні ВРП. Суддя, стосовно якого розглядається питання про звільнення, повідомляється про засідання у порядку, визначеному цим Законом. Неявка судді на засідання незалежно від причин не перешкоджає розгляду питання за його відсутності.
58. Згідно з пунктом 5.1 глави 5 Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженого рішенням ВРП від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17 (далі - Регламент), формою роботи ВРП є засідання у пленарному складі.
59. Відповідно до пункту 9.2 глави 9 цього Регламенту рішення ухвалюється більшістю членів ВРП, які беруть участь у засіданні ВРП у пленарному складі чи її органу, якщо інше не визначено Законом.
60. За змістом частини першої статті 5 і частини другої статті 30 Закону № 1798-VIII ВРП складається з двадцяти одного члена. Її засідання у пленарному складі є повноважним, якщо в ньому бере участь більшість.
Оцінка спірних правовідносин та висновків суду, рішення якого переглядається
61. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи, наведені в апеляційній скарзі й у відзиві на неї, Велика Палата Верховного Суду виходить з таких міркувань.
62. Зі змісту оскаржуваного рішення ВРП від 27 червня 2019 року вбачається, що воно містить посилання на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла висновку про задоволення подання її Другої Дисциплінарної палати про звільнення судді.
63. Підставою для звільнення ОСОБА_1 з посади судді було рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП від 11 лютого 2019 року № 409/2дп/15-19 про притягнення судді Ржищівського міського суду Київської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді подання про звільнення його з посади, залишене без змін рішенням ВРП від 06 червня 2019 року № 1557/0/15-19.
64. Рішення ВРП від 06 червня 2019 року № 1557/0/15-19 мотивоване тим, що рішення дисциплінарної палати про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності прийняте в межах повноважень, визначених законом.
65. Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення ВРП є вмотивованим та містить конкретну підставу звільнення позивача, визначену законом. Таким чином, підстав для скасування цього рішення, які передбачені частиною другою статті 57 Закону № 1798-VIII, немає.
66. Інші доводи, викладені в позові та апеляційній скарзі ОСОБА_1 , фактично зводяться до його незгоди з висновками Другої Дисциплінарної палати ВРП щодо наявності підстав для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, викладені в рішенні зазначеного дисциплінарного органу від 11 лютого 2019 року 
№ 409/2дп/15-19, залишене без змін рішенням ВРП від 06 червня 2018 року 
№ 1557/0/15-19. 
67. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що рішення ВРП від 
06 червня 2018 року позивачем не оскаржувалось, станом на сьогоднішній день воно є чинним, і саме на його підставі прийнято кадрове рішення ВРП від 27 червня 
2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади судді за вчинення істотного дисциплінарного проступку. При цьому правомірність рішення ВРП від 06 червня 
2019 року в цій справі судом не перевіряється, оскільки не є предметом оскарження, а тому вказані вище доводи скаржника Великою Палатою Верховного Суду вважаються неприйнятними.
68. Також слід зауважити, що рішення ВРП про звільнення судді з посади не є рішенням про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, а лише приймається на його підставі. У такому рішенні ВРП не оцінює обставин та висновків дисциплінарного органу щодо змісту, характеру дисциплінарного проступку, виду дисциплінарної відповідальності та інших пов`язаних із цим питань, оскільки для цього законами України «Про судоустрій і статус суддів» і «Про Вищу раду правосуддя» передбачено процедуру перегляду ВРП рішень її дисциплінарного органу. Нормами зазначених вище законів не передбачено права ВРП переоцінювати вже встановлені нею обставини під час вирішення питання про звільнення судді з посади.
69. Таку правову позицію Велика Палата Верховного Суду неодноразово викладала в судових рішеннях, зокрема в постановах від 17 січня 2019 року у справі 
№ 9901/476/18, від 28 березня 2019 року у справі № 9901/579/18, від31 січня 
2019 року у справі № 9901/411/18. 
70. Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду не встановила неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни цього рішення.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
71. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
72. Згідно із частиною першою статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
73. Отже, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, то апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Висновки щодо розподілу судових витрат
74.Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
75. Оскільки Велика Палата Верховного Суду не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 241-243, 266, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 
05 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                                               Т. О. Анцупова
Судді:                                Н. О. Антонюк                                                         В. С. Князєв 
                                           С. В. Бакуліна                                                         Л. М. Лобойко 
                                           В. В. Британчук                                                      Н. П. Лященко 
                                           Ю. Л. Власов                                                          О. Б. Прокопенко 
                                           М. І. Гриців                                                             В. В. Пророк 
                                           Ж. М. Єленіна                                                        Л. І.Рогач 
                                           О. С. Золотніков                                                    О. С. Ткачук 
                                           О. Р.Кібенко                                                          В. Ю. Уркевич 
                                                                                                                            О. Г. Яновська