УХВАЛА

14 квітня 2020 року 
Київ
справа №240/10114/19
адміністративне провадження №К/9901/8939/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Соколова В.М., 
перевіривши касаційну скаргу адвоката Поліщука Руслана Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року у справі № 240/10114/19 за позовом ОСОБА_1 до Житомирської міської ради, Житомирського міського голови Сухомлина Сергія Івановича про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Житомирської міської ради, Житомирського міського голови Сухомлина Сергія Івановича, де просив:
визнати протиправним та скасувати розпорядження Житомирського міського голови №761 від 26.07.2019 року про припинення служби в органах місцевого самоврядування та звільнення позивача з 29.07.2019 року з посади начальника управління житлового господарства Житомирської міської ради;
поновити позивача на посаді начальника управління житлового господарства Житомирської міської ради з 29.07.2019 року;
стягнути з Житомирської міської ради на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 29.07.2019 року по день постановлення судом судового рішення.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Житомирського міського голови № 761 від 26.07.2019 року про припинення служби в органах місцевого самоврядування та звільнення ОСОБА_1 з 29.07.2019 року з посади начальника управління житлового господарства Житомирської міської ради. Зобов`язано Житомирську міську раду поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління житлового господарства Житомирської міської ради з 29.07.2019 року. Зобов`язано Житомирську міську раду нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.07.2019 року до 12.11.2019 року. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5517 гривень.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 та Житомирська міська рада подали апеляційні скарги.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року апеляційну скаргу Житомирської міської ради залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року скасовано в частині зобов`язання Житомирську міську раду нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.07.2019 року до 12.11.2019 року та прийнято в цій частині нову постанову, якою стягнуто з Житомирської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.07.2019 року по 12.11.2019 року в розмір 64120,50 грн. В іншій частині рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року залишено без змін.
Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями в частині стягнутого розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, адвокат Поліщук Руслан Миколайович, який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.
Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Втім, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; 
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; 
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; 
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Згідно з приміткою до статті 50 Закону України «Про запобігання корупції» до службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, зокрема віднесено особи, посади яких частиною першою статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» віднесені до першої - третьої категорій посад в органах місцевого самоврядування.
Як слідує з оскаржуваних судових рішень та матеріалів касаційної скарги, згідно з вказаним Законом, посада ОСОБА_1 - начальник управління житлового господарства Житомирської міської ради належить до п`ятої категорії посад в органах місцевого самоврядування.
Отже, позивач не є особою, яка займає відповідальне чи особливо відповідальне становище в розумінні Закону України «Про запобігання корупції».
Предметом позову у цій справі є скасування розпорядження про припинення служби в органах місцевого самоврядування та поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Отже, ця справа за критерієм, встановленим пунктом 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, є справою незначної складності.
Питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу було вирішено судами попередніх інстанцій у справі незначної складності.
Тому при оцінці касаційної скарги на предмет допустимості касаційного оскарження судового рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, застосовується такий же критерій.
За такого правового врегулювання та обставин справи, оскарження рішення судів першої та апеляційної інстанцій в касаційному порядку можливе лише у випадку наявності обставин, наведених у підпунктах «а»-«в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої й апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
Керуючись статтями 3, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Поліщука Руслана Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року у справі № 240/10114/19 за позовом ОСОБА_1 до Житомирської міської ради, Житомирського міського голови Сухомлина Сергія Івановича про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько
А.Г. Загороднюк 
 В.М. Соколов 
Судді Верховного Суду