ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/205/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Баргаміна Н.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  02 червня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                               Оксененка О.М.,
суддів:                                                     Лічевецького І.О.,
                                                          Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, в якому просив: 
- визнати протиправними дії відповідача щодо призначення йому як капітану поліції, начальнику 1-го відділу з проведення спеціальних операцій управління «КОРД» ГУНП в Чернігівській області, одноразової грошової допомоги відповідно до статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» в частині призначення одноразової грошової допомоги на підставі пункту 6 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію»; 
- зобов`язати відповідача призначити йому як капітану поліції, начальнику 1-го відділу з проведення спеціальних операцій управління «КОРД» ГУНП в Чернігівській області, одноразову грошову допомогу відповідно до пункту 5 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» у розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.
Позов обґрунтовано тим, що за результатами проведеного службового розслідування підготовлено висновок від 30.11.2018, акт № 2 про нещасний випадок, акт розслідування нещасного випадку, що трапився 26.04.2016, якими встановлено, що нещасний випадок стався з позивачем у період проходження служби при виконанні службових обов`язків, відтак він має право на призначення одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 5 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію».
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області № 281о/с від 02.09.2019 «Про виплату одноразової грошової допомоги» в частині здійснення виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в сумі 6723,50 грн.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Чернігівській області розглянути рапорт ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у разі втрати працездатності від 15.08.2019 та прийняти рішення за результатами його розгляду з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. В решті позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та зобов`язати відповідача призначити йому як капітану поліції, начальнику 1-го відділу з проведення спеціальних операцій управління «КОРД» ГУНП в Чернігівській області, одноразову грошову допомогу відповідно до пункту 5 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» у розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ефективний спосіб захисту порушеного права повинен забезпечити досягнення особою бажаного результату, та повинен бути таким, який виключає подальші протиправні дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, та у випадку невиконання або неналежне виконання не виникала б необхідність повторного звернення до суду з відповідним позовом.
Також, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.
Вказана апеляційна скарга обґрунтована тим, що часткова втрата працездатності позивача, внаслідок травми, яка була отримана у зв`язку з фізичними навантаженнями під час здачі заліків по фізичній підготовці, не відноситься до основних завдань та повноважень поліції та відповідно не надає право позивачу на призначення одноразової грошової допомоги за п. 5 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію».
Вказує, що порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги відрізняється від порядку розслідування нещасних випадків в системі ОВС України, та тягне за собою інші правові наслідки та не регулює порядок отримання одноразової грошової допомоги.
Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходить службу в Національній поліції України.
У відповідності до рапорту 26.04.2016 капітаном поліції ОСОБА_1 отримано тілесні ушкодження, на підставі факту яких було проведено службове розслідування, та відповідні результати викладено у висновку від 30.11.2018, затвердженому начальником ГУНП в Чернігівській області Альохіним Е.В . (а.с. 21-22).        
У ході проведення вказаного службового розслідування встановлено, що у 2016 році позивач, перебуваючи на посаді старшого інспектора ГКЗ РПОП ГУНП в Чернігівській області, відповідно до наказу ГУНП в Чернігівській області від 21.04.2016 № 479 з 24.04.2016 по 30.04.2016 проходив відбір до підрозділу поліції особливого призначення «КОРД» та був відряджений до Центру спеціальної та фізичної підготовки Національної академії внутрішніх справ в с. Віта Поштова Києво-Святошинського району Київської області з метою проходження п`ятидобового тесту на фізичну та психологічну витривалість. 
Однак, у процесі такого відбору 26.04.2016 ОСОБА_1 отримав травму лівого коліна під час двадцятикілометрового марш-кидка, при цьому склад дисциплінарного проступку в діях позивача не встановлено.                        
У подальшому, комісією, призначеною наказом ГУНП в Чернігівській області від 12.02.2019 № 254, складено акт № 3 про нещасний випадок старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 від 19.02.2019 форми Н-1 та акт розслідування нещасного випадку від 19.02.2019 форми Н-5, згідно яких встановлено, що нещасний випадок стався у період проходження служби при виконанні такою особою службових обов`язків (а.с. 16-19).
Згідно довідки № 21 (у) медичної (військово-лікарської) комісії від 28.03.2019 травма ОСОБА_1 - «так, пов`язана з виконанням службових обов`язків» (а.с. 15).
У відповідності до довідки МСЕК про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА № 039097 від 26.06.2019 позивачу встановлено 5% втрати професійної працездатності у зв`язку з травмою, пов`язаною з виконанням службових обов`язків (а.с. 14).
15 серпня 2019 року позивач звернувся до відповідача з рапортом про виплату одноразової грошової допомоги у разів загибелі (смерті) чи втрати працездатності, до якого було долучено, зокрема, довідку МСЕК про втрату працездатності, копії актів Н-1, Н-5 (а.с. 13).
30 серпня 2019 року т.в.о. начальника ГУНП в Чернігівській області Гончаровим Є.С. було затверджено висновок про призначення одноразової грошової допомоги позивачу на підставі пункту 6 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію»    (а.с. 12).
У подальшому, Наказом № 281о/с від 02.09.2019 «Про виплату одноразової грошової допомоги» наказано, зокрема, здійснити виплату позивачу одноразової грошової допомоги в сумі 6723,50 грн. (а.с. 11).
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач отримав травму саме при виконанні службових обов`язків поліції, а тому одноразова грошова допомога йому повинна бути призначена за пунктом 5 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію», тому висновок ГУНП в Чернігівській області про призначення позивачу вказаної допомоги на підставі пункту 6 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» є необґрунтованим, оскільки не відповідає дійним обставинам справи.
Враховуючи, що рішення про призначення виплати ОГД приймається керівником органу поліції шляхом видання відповідного наказу про виплату такої допомоги, з метою повного захисту прав, свобод, інтересів позивача, слід визнати протиправним та скасувати наказ відповідача № 281о/с від 02.09.2019 «Про виплату одноразової грошової допомоги» в частині здійснення виплати позивачу одноразової грошової допомоги в сумі 6723,50 грн. та зобов`язати відповідача розглянути рапорт позивача про виплату одноразової грошової допомоги у разі втрати працездатності від 15.08.2019 та прийняти рішення за результатами його розгляду з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Разом з тим, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача призначити одноразову грошову допомогу відповідно до пункту 5 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» у розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, задоволенню не підлягають так як повноваження відповідача щодо складення висновку про призначення одноразової грошової допомоги та прийняття рішення про призначення виплати ОГД є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.
Колегія суддів не погоджується у повній мірі з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Закон України «Про Національну поліцію» 02 липня 2015 року №580-ІV (далі - Закон №580-ІV).
У відповідності до п. 5 частини першої статті 97 Закону №580-ІV одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі: отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності.
У силу вимог пункту 6 частини першої вказаної статті одноразова грошова допомога призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі: отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності.
Аналіз наведеної норми свідчить про те, що одноразова грошова допомога поліцейському за пунктом 5 частини першої        цієї статті призначається в разі отримання ним поранення під час виконання службових обов`язків, а за пунктом 6 частини першої цієї статті - у разі поранення, що пов`язане із проходженням служби в поліції.
Частиною другою статті 97 Закону №580-ІV визначено, що Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України. 
Так, Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 4 від 11.01.2016 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за № 163/28293, який набрав чинності 29.02.2016 (далі - Порядок № 4).
Пунктом 5 розділу 1 Порядку № 4 (в редакції, на час отримання позивачем травми 26.04.2016) було закріплено значення термінів, що визначають випадки, за яких призначається ОГД у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського:
1) під час виконання службових обов`язків (пункти 1, 3, 5 частини першої статті 97 Закону) - випадок, пов`язаний з виконанням поліцейським службових обов`язків, спрямованих на реалізацію повноважень та основних завдань поліції, у тому числі під час участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України;
2) під час проходження поліцейським служби (пункт 2 частини першої статті 97 Закону) - випадок, який не пов`язаний із безпосереднім виконанням поліцейським службових обов`язків, зазначених у підпункті 1 цього пункту;
3) пов`язаного з проходженням служби в поліції (пункти 4, 6 частини першої статті 97 Закону) - обставина, яка виникла внаслідок отриманого захворювання або поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного з проходженням поліцейським служби, крім випадків, зазначених у підпункті 1 цього пункту.
У той же час, згідно з пункту 1 розділу 2 Порядку № 4 днем виникнення права на отримання ОГД є: у разі встановлення поліцейському інвалідності - дата, з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати, з якої встановлено інвалідність, - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії;
Відповідно до підпункту 2 та 5 пункту 4 розділу 1 Порядку № 4 (в редакції, на дату видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії 26.06.2019) встановлено випадки, за яких призначається ОГД у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського:
- під час виконання службових обов`язків (пункти 3, 5 частини першої статті 97 Закону) - випадок, пов`язаний із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України;
- пов`язаного з проходженням служби в поліції, органах внутрішніх справ (пункт 6 частини першої статті 97 Закону) - обставина, яка виникла внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності, крім випадків, зазначених у підпунктах 1, 2 цього пункту.
Відповідно до п. 5 та 6 частини першої ст. 99 Закону України «Про Національну поліцію» розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату: 
- отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) унаслідок причин, зазначених у пункті 5, - у розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату; 
- отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) унаслідок причин, зазначених у пункті 6, - залежно від ступеня втрати працездатності у відповідних відсотках від 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.
Отже, на момент виникнення спірних правовідносин законодавцем було закріплено питання призначення та виплати поліцейському одноразової грошової допомоги у разі отримання поранення або під час виконанням поліцейським службових обов`язків або під час проходженням служби в поліції.
При цьому, механізм виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського також врегульований Порядком №4.
У відповідності до пункту 5 розділу III Порядку №4 для виплати ОГД у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає: 1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності; 2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках); 3) довідку органу, установи, організації, підрозділу, яким попередньо було здійснено виплату ОГД із зазначенням підстави та дати її призначення, розміру виплати (у разі отримання такої виплати); 4) копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; 5) копію постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; 6) копії акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; 7) копію посвідчення інваліда війни (за наявності); 8) копії сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; 9) копію документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті).
У відповідності до пункту 1 розділу IV Порядку №4 у місячний строк з дня реєстрації документів, зазначених у пунктах 4, 5 розділу III, фінансові підрозділи готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, за встановленою формою (додаток 2).
Згідно з пунктом 3 розділу IV Порядку №4 рішення про призначення виплати ОГД приймається керівником органу поліції або навчального закладу, у якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п`ятнадцятиденний строк з дня затвердження висновку, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням заявника із зазначенням підстав такої відмови.
Зміст наведених норм свідчить, що уповноважена особа здійснює перевірку поданих особою на призначення одноразової грошової допомоги документів, в результаті чого готує висновок про затвердження виплати соціальної допомоги або відмову у його затвердженні. Підставою для призначення виплати одноразової грошової допомоги є наказ керівника Національної поліції (міжрегіонального, територіального органу поліції). В разі відмови у призначенні виплати одноразової грошової допомоги готується письмове повідомлення із зазначенням мотивів такої відмови.
З матеріалів справи вбачається, що згідно актів від 19.02.2019 (форма Н-1 та форма Н-5), що були складені ГУНП в Чернігівській області   ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження в період проходження служби при виконанні службових обов`язків.
Зазначені документи містять інформацію щодо обставин отримання позивачем такої травми саме під час виконання позивачем службових обов`язків.
Посилання відповідача на те, що часткова втрата працездатності позивача, внаслідок травми, яка була отримана у зв`язку з фізичними навантаженнями під час здачі заліків по фізичній підготовці, не відноситься до основних завдань та повноважень поліції колегія суддів оцінює критично, оскільки відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААА № 039097 від 26.06.2019 позивачу встановлено 5% втрати професійної працездатності у зв`язку з травмою, пов`язаною саме з виконанням службових обов`язків.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що висновок ГУНП в Чернігівській області про призначення позивачу одноразової грошової допомоги на підставі пункту 6 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» є необґрунтованим, тому слід визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області № 281о/с від 02.09.2019 «Про виплату одноразової грошової допомоги» в частині здійснення виплати позивачу одноразової грошової допомоги в сумі 6723,50 грн.
При цьому, позовна вимога про визнання протиправними дій відповідача щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги на підставі пункту 6 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» охоплюється визнанням протиправним та скасуванням наказу № 281о/с від 02.09.2019 «Про виплату одноразової грошової допомоги».
Таким чином, за таких обставин, апеляційна скарга відповідача є необгрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення.
Стосовно апеляційної скарги позивача в частині перегляду рішення суду першої інстанції щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити позивачу одноразову грошову допомогу відповідно до пункту 5 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» у розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, слід зазначити наступне.
Задовольняючи вказані позовні вимоги щляхом зобов`язання Головного управління Національної поліції в Чернігівській області розглянути рапорт ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у разі втрати працездатності від 15.08.2019 та прийняти рішення за результатами його розгляду з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, суд першої інстанції виходив з того, що за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо складення висновку про призначення одноразової грошової допомоги та прийняття рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією уповноженого органу.
Так, поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами: 1) за допомогою оціночних понять, наприклад: «за наявності поважних причин орган вправі надати …», «у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…», «рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…» тощо; 2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав; 3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів; 4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.
Тобто, дискреційними повноваженнями є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».
У такому випадку, дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.
Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу позивач стверджує, що зобов`язання відповідача призначити йому одноразову грошову допомогу не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, а спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні дії відповідача.
Слід зазначити, що у спірних правовідносинах в разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - розглянути рапорт позивача у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства - видати наказ про виплату спірної грошової допомоги. 
Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача можуть бути лише визначені законом обставини згідно вичерпного і остаточного переліку, наведеного у Законі №580-VIII. 
Тобто, відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву, або ж ні; прийняти рішення про задоволення заяви, або ж рішення про відмову у її задоволенні.
Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.
З матеріалів справи вбачається, що порушення прав позивача спричинене саме протиправними діями відповідача, які виразились у неприйнятті ним передбаченого законодавством рішення на підставі пункту 5 частини першої статті 97 Закону №580-ІV, хоча, як встановлено під час розгляду цієї справи, позивач дійсно набув право на виплату їм спірної грошової допомоги саме на підставі пункту 5 частини першої статті 97 Закону №580-ІV, а не пункту 6, як було визначено відповідачем у Наказі № 281о/с від 02.09.2019 «Про виплату одноразової грошової допомоги», тобто останній ухилився від виконання своїх публічно-владних управлінських функцій за відсутності на те об`єктивних перешкод.
Тобто, фактично заява позивача про виплату йому одноразової грошової допомоги була розглянута, втім відповідачем не було прийнято належного рішення про виплату позивачу одноразової грошової допомоги саме відповідно до пункту 5 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» у розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Оскільки у спірних правовідносинах відповідач не навів обставин, що, відповідно до положень законодавства, могли б слугувати підставою для відмови у виплаті позивачу спірної грошової допомоги на підставі саме пункту 5 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію», при цьому, під час даного судового розгляду було встановлено наявність для цього усіх передбачених Законом №580-VIII і Порядком №4 умов, відтак, повноваження відповідача у даному випадку не є дискреційними і не передбачають права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.11.2019 у справі №642/4506/17.
За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що вказані позовні вимоги підлягають задоволенню саме шляхом зобов`язання Головного управління Національної поліції в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до пункту 5 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» у розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.
Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги позивача спростовують висновки суду першої інстанції.
У силу вимог частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Чернігівській області розглянути рапорт ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у разі втрати працездатності від 15.08.2019, прийняти рішення за результатами його розгляду з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, з прийняттям нового рішення у цій частині про задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання Головного управління Національної поліції в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 як капітану поліції, начальнику 1-го відділу з проведення спеціальних операцій управління «КОРД» ГУНП в Чернігівській області, одноразову грошову допомогу відповідно до пункту 5 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» у розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Чернігівській області розглянути рапорт ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у разі втрати працездатності від 15.08.2019 та прийняти рішення за результатами його розгляду з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. 
У цій частині прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Зобов`язати Головного управління Національної поліції в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 як капітану поліції, начальнику 1-го відділу з проведення спеціальних операцій управління «КОРД» Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, одноразову грошову допомогу відповідно до пункту 5 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» у розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.
В іншій частині - рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко 

Судді                                                                          І.О. Лічевецький

                                                                                            В.П. Мельничук