Ухвала
Іменем України
30 березня 2020 року
м. Київ
справа № 753/19995/19
провадження № 61-4963ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,  
Коротенка Є. В.,
розглянув касаційну скаргу житлово-будівельного кооперативу «Захисник», подану представником Головненком Дмитром Олександровичем, на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 28 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до житлово-будівельного кооперативу «Захисник», товариства з обмеженою відповідальністю «ОСВ Практик» про визнання права власності на частку в об`єкті незавершеного будівництва та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами до житлово-будівельного кооперативу «Захисник» (далі - 
ЖБК «Захисник»), товариства з обмеженою відповідальністю «ОСВ Практик» (далі - ТОВ «ОСВ Практик») про визнання права власності на частку в об`єкті незавершеного будівництва та зобов`язання вчинити дії, в якому просила визнати за нею майнові права на частку в об`єкті незавершеного будівництва у розмірі проінвестованої квартири за будівельним номером АДРЕСА_1 ; зобов`язати ТОВ «ОСВ Практик» визнати за нею, ОСОБА_1 , право власності на об`єкт незавершеного будівництва, шляхом передачі в натурі квартири за будівельним номером АДРЕСА_1 .
Разом з позовом, у жовтні 2019 року, ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження проінвестованої квартири за будівельним номером АДРЕСА_1 , та заборони ТОВ «ОСВ Практик», ЖБК «Захисник» та іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії, укладати правочини щодо відчуження спірної квартири за будівельним номером АДРЕСА_1 .
Заява мотивована тим, що 19 січня 2015 року ОСОБА_2 уклав з 
ТОВ «ОСВ Практик» нотаріальний договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 жовтня 2015 року майнові права на квартиру, що будується перейшли від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 
04 квітня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено нотаріальний договір відступлення прав за договором, відповідно до якого первісний кредитор відступає новому кредитору права за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру, укладеним між ТОВ «ОСВ «Практик» та ОСОБА_2 від 19 січня 2015 року.
Заявник зазначав, що фактично об`єкт інвестування у вигляді однокімнатної квартири АДРЕСА_2 не здано в експлуатацію, не передано їй згідно акту-приймання-передачі і не оформлено в установленому законом порядку на праві власності, і є ризики його відчуження у зв`язку з ймовірним банкрутством забудовника та незаконних дій третіх осіб.
Вказувала на те, що протягом тривалого часу про причини затримки з будівництвом та введенням в експлуатацію житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення за будівельною адресою: АДРЕСА_3 (кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:63:332:0051) ТОВ «ОСВ Практик» їй не повідомляє, чітких термінів завершення та введення в експлуатацію вказаного об`єкту не визначає.
Згідно з довідкою від 24 травня 2019 року № 29, виданою заявнику директором ТОВ «ОСВ Практик», ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу від 04 квітня 2019 року є власником майнових прав на квартиру 
АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 сплатила 245 050,00 грн, що складає 100% вартості майнових прав.
З огляду на зазначене, ОСОБА_1 просила заяву про забезпечення позову задовольнити.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.
Накладено арешт та заборонено відчуження проінвестованої квартири за будівельним номером АДРЕСА_1 , заборонено ТОВ «ОСВ Практик», ЖБК «Захисник» та іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії, укладати правочини щодо відчуження спірного об`єкта (однокімнатної квартири за будівельним номером АДРЕСА_1 .
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження проінвестованої квартири та заборони ТОВ «ОСВ Практик», ЖБК «Захисник» та іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії, укладати правочини щодо відчуження спірного об`єкта однокімнатної квартири, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких вона звернулась до суду.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, представник ЖБК «Захисник» -Головненко Д. О. оскаржив її в апеляційному порядку.
Постановою Київського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року апеляційну скаргу  представника ЖБК «Захисник» - Головненка Д. О. задоволено частково.
Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 28 жовтня 2019 року змінено.
Накладено арешт та заборонено відчуження майнових прав на проінвестовану квартиру за будівельним номером АДРЕСА_1 , заборонено ТОВ «ОСВ Практик», ЖБК «Захисник» та іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії, укладати правочини щодо відчуження спірного об`єкта (однокімнатної квартири) за будівельним номером 
АДРЕСА_1 .
17 березня 2020 року представник ЖБК «Захисник» - Головненко Д. О . звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 28 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Касаційна скарга мотивована тим, що:
- заходи забезпечення позову у даній справі застосовані без достатньої правової підстави, оскільки позивач не  обґрунтував в чому полягають об`єктивні ризики невиконання чи утруднення виконання майбутнього можливого рішення суду, не надав обґрунтованих доказів, доводи ґрунтуються на припущеннях. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 761/39201/18;
- в порушення вимог статті 151 ЦПК України позивачем у заяві не зазначено пропозиції щодо зустрічного забезпечення як і доводів про відсутність необхідності вжиття таких заходів, що суперечить правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі 
№ 753/2380/18-ц;
- в порушення вимог пункту 3 частини першої статті 260 ЦПК України та судової практики Верховного Суду з аналогічних спорів (постанова 
від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц, постанова від 08 жовтня 2018 року у справі № 913/257/18) мотивувальна частина оскаржуваної ухвали суду першої інстанції належним чином не аргументована, оскільки не містить мотивів, з яких суд дійшов висновків про відсутність необхідності вжиття зустрічного забезпечення;
- апеляційний суд вийшов за межі заяви позивача про забезпечення позову, а саме наклав арешт та заборонив відчуження майнових прав на «проінвестовану» квартиру, однак позивачем не заявлено такі вимоги у заяві про забезпечення позову;
- між позивачем та ЖБК «Захисник» відсутні правовідносини, в тому числі договірні відносини та взаємні зобов`язання. Також ЖБК «Захисник» уповноважувало ТОВ «ОСВ Практик» лише залучати інвесторів, а не продавати майнові права;
- предметом судового спору у даній справі є майнові права, а тому застосування заходу забезпечення позову, в тому числі арешту та заборони відчуження відносно об`єкта нерухомого майна, на яке у позивача немає жодних прав, є безпідставними. За змістом договору купівлі-продажу майнових прав покупець отримує лише право набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно, тому підстав для визнання за нею майнових прав на об`єкт інвестування на підставі статей 331, 392 ЦК України немає. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року № 6-290цс16;
- накладення арешту на майно та майнові права об`єкта будівництва чи його частини призводить до неможливості закінчення будівництва такого об`єкта та здачу його в експлуатацію.
У касаційній скарзі заявник також посилається на те, що згідно постанов Київського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року у справі 
№ 753/20651/19, від 19 лютого 2020 року у справі № 753/20601/19, 
від 19 лютого 2002 року у справі № 753/20223/19, від 05 вересня 2019 року у справі № 754/10729/19 іншим фізичним особам, які вважають себе «інвесторами» будівництва ЖБК «Захисник» на підставі договору з ТОВ «ОСВ Практик», вже відмовлено в застосуванні заходів забезпечення позову. Тобто, на даний час існує різна судова практика з аналогічних справ, що є підставою розгляду даної справи в касаційному порядку для усунення розбіжностей правозастосування законодавства та формування єдиної практики.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її необґрунтованість, з огляду на таке.
Відповідно до положень статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
Пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено забезпечення позову шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.
Разом з цим, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
Види забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).
Судами встановлено, що предметом позову у справі є визнання майнових прав на частку в об`єкті незавершеного будівництва та зобов`язання вчинити дії.
Встановивши, що у разі задоволення позовних вимог обраний позивачем спосіб забезпечення позову унеможливить потенційні недобросовісні дії з боку відповідача та забезпечить ефективне виконання судового рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого  висновку про наявність підстав для забезпечення позову. 
Указане відповідає роз`ясненням, наданим судам у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», відповідно до якого, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Суд апеляційної інстанції, змінюючи ухвалу суду першої інстанції, правильно виходив з того, що існують реальні ризики подальшого відчуження чи обтяження саме майнових прав на спірну квартиру, а не проінвестованої квартири, що може істотно ускладнити ефективний захист порушених прав позивача та виконання рішення суду у разі його задоволення, а тому забезпечити позов слід шляхом накладення арешту та заборони відчуження майнових прав на проінвестовану квартиру за будівельним номером 
АДРЕСА_4 ) , що розташована у житловому будинку АДРЕСА_3 , заборони ТОВ «ОСВ Практик», ЖБК «Захисник» та іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії, укладати правочини щодо відчуження спірного об`єкта однокімнатної квартири за будівельним номером 
АДРЕСА_1 .
Заявник в касаційній скарзі зазначає, що при постановленні оскаржуваних судових рішень суди не з`ясували можливість вжиття заходів зустрічного забезпечення позову.
Відповідно до частини сьомої статті 153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.
Згідно із частиною першою статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).
Отже, відповідно до вказаних положень процесуального закону, суд має право, однак не зобов`язаний вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача.
Випадки обов`язкового застосування зустрічного забезпечення встановлені частиною третьою статті 154 ЦПК України, відповідно до якої суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.
Оскільки наявність обставин, за наявності яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, судами не встановлено, вказані доводи заявника є необґрунтованими.
Крім того, у відповідності до вимог частини шостої статті 154 ЦПК України відповідач не позбавлений права звернутись до суду першої інстанції з клопотання про вжиття заходів зустрічного забезпечення та надати докази, які на його думку підтверджують наявність обставин для такого забезпечення.
Твердження заявника про те, що висновки судів в оскаржуваних судових рішеннях суперечать практиці Верховного Суду, викладеній у постанові
від 21 серпня 2019 року у справі № 761/39201/18 (провадження 
№ 61?9850св19) є необґрунтованими, оскільки судами встановлено наявність цивільно-правового спору між сторонами та об`єктивні ризики утруднення виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог. Такий висновок обґрунтовано тим, що листом від 15 липня 2019 року відповідач повідомив про анулювання майнових прав позивача на спірну квартиру.
Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки ґрунтуються на незгоді з фактичними обставинами, встановленими судами першої та апеляційної інстанцій, зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
Відповідно до частини першої статті 159 ЦПК України заявник має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживались.
До того ж, відповідно до статті 158 ЦПК України заявник наділений правом подати клопотання про скасування заходів забезпечення позову.
Європейський суд з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга, подана на ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, якими вирішено лише процесуальне питання, є необґрунтованою. Правильне застосовування норм статей 149-150 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судових рішень.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою житлово-будівельного кооперативу «Захисник», подану представником Головненком Дмитром Олександровичем, на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 28 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до житлово-будівельного кооперативу «Захисник», товариства з обмеженою відповідальністю «ОСВ Практик» про визнання права власності на частку в об`єкті незавершеного будівництва та зобов`язання вчинити дії.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                          В. П. Курило
 
А. Ю. Зайцев 

Є. В. Коротенко