ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.004628 пров. № А/857/2619/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 

головуючого судді                                      Святецького В.В., 
суддів                                                            Гудима Л.Я., Довгополова О.М., 
                    з участю секретаря судового засідання     Гнідець Р.І.,           

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 січня 2020 року  у справі № 1.380.2019.004628 (головуючий суддя Сасевич О.М., час ухвалення 15:12 год., м. Львів, повний текст рішення складений 14 січня 2020 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Львівській області про визнання протиправними та скасування актів, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

           11 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Служби безпеки України у Львівській області, в якому просив: а) визнати незаконним та скасувати акт від 20.12.2018 року спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 04.07.2004 року (форма НВС-2);
б) визнати незаконним та скасувати акт №19 від 20.12.2018 року про нещасний випадок, не пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби (форма НТВС);
в) зобов`язати Управління Служби безпеки України у Львівській області скласти за результатами випадку, що стався 04.07.2004 року об 11 год. 00 хв. із майором ОСОБА_1 акт розслідування нещасного випадку за формою НВС-2 та акт про нещасний випадок за формою НВС-1, як такий, що відбувся під час виконання обов`язків військової служби.
Рішенням від 09 січня 2020 року   Львівський окружний адміністративний суд адміністративний позов задовольнив повністю.  
Визнав протиправними і скасував акти від 20.12.2018 року спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 04.07.2004 року (форма НВС-2) та від 20.12.2018 року №19 про нещасний випадок, не пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби (форма НТВС).
Зобов`язав Управління Служби безпеки України у Львівській області скласти за результатами випадку, що стався 04.07.2004 року об 11 год. 00 хв. із майором ОСОБА_1 акт розслідування нещасного випадку за формою НВС-2 та акт про нещасний випадок за формою НВС-1, як такий, що відбувся під час виконання обов`язків військової служби.
Також суд стягнув з Управління Служби безпеки України у Львівській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 1536 грн. 80 коп.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Управління Служби безпеки України у Львівській області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що суд першої інстанції  не в повній мірі перевірив всі обставини справи, а також доводи відповідача, викладені у відзивах від 22.10.2019, запереченні на відповідь на відзив від 11.11.2019, поясненнях від 04.11.2019 та 23.12.2019, у зв`язку з чим дійшов хибних висновків стосовно правильності застосування норм законодавства, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги.
Так, в ході проведеного повторного спеціального розслідування нещасного випадку, відповідно до Розділу 3 Наказу №443, на підставі наявних та додатково отриманих матеріалів комісією досліджено та встановлено, що нещасний випадок, який мав місце 04 липня 2004 року із ОСОБА_1 , стався в період проходження ним військової служби.  
Однак, зібраними в ході повторного спеціального розслідування документальними матеріалами не підтверджено факт виїзду ОСОБА_1 04 липня 2004 року на власному автомобілі саме для проведення зустрічі з оперативним джерелом ,,Дядько" (яке в подальшому зареєстроване як ,, ОСОБА_2 "), у зв`язку з чим комісія дійшла висновку, що нещасний випадок із ОСОБА_1 не пов`язаний з виконанням ним обов`язків військової служби. 
Даний нещасний випадок береться на облік та про нього складається акт за формою НТВС. Дані висновки відображено в Акті від 20.12.2018 спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 04.07.2004 року за формою НВС-2, що у свою чергу відповідає вимогам п. 3.4 Наказу №443, та акті від 20.12.2018 № 19 про нещасний випадок, не пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби за формою НТВС, згідно п.п. 1.8, 3.11 та Додатку №2 Наказу №433.
          Нещасний випадок з ОСОБА_1 стався 4 липня 2004 року - у неділю, вихідний день. Рішення комісії про те, що останній, не пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби є законним та прийнятий на підставі наявних матеріалів спеціального розслідування даної події. Зокрема, відсутня будь-яка інформація, документи, що підтверджують необхідність виконання обов`язків військової служби позивачем у позаслужбовий час з використанням власного автотранспорту, без належного інформування вищого керівництва про даний виїзд за межі гарнізону.
Таким чином, на думку відповідача, в ході судового розгляду справи в суді першої інстанції не здобуто доказів, які б свідчили про необ`єктивність або упередженість роботи комісії, неврахування або недослідження комісією фактів, обставин та доказів, які могли б вплинути на законність роботи комісії та об`єктивність прийнятого рішення.
З огляду на викладене, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Позивач Сорокін С.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи відповідача про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам матеріального та процесуального права. 
Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав  вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі. 
Позивач заперечив вимоги апеляційної скарги та просить відмовити у її задоволенні.
          Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.  
Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу в Службі безпеки України та станом на липень 2004 року у званні майора займав посаду помічника начальника 2 напрямку 2 відділу Головного відділу ,,К" Управління Служби безпеки України у Львівській області.
04.07.2004 року (неділя) об 11 год. 00 хв. на 533 км + 350 м автодороги Київ-Чоп мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки ,,Тойота" Ленд Крузер , державний номерний знак НОМЕР_1 , водієм якого був ОСОБА_1 
Внаслідок непередбачуваних обставин (раптової появи перешкоди (дитини) на дорозі) позивач був змушений екстрено маневрувати та, з метою уникнення наїзду на людину, здійснив з`їзд на узбіччя, де автомобіль втратив керованість і зіткнувся з металевою балкою дорожнього огородження, внаслідок чого частина металевої балки відірвалась і пробила автомобіль наскрізь, травмувавши при цьому позивача (зокрема, пошкодивши праву ногу).
У результаті такої дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 був госпіталізований до Львівської комунальної міської лікарні швидкої допомоги (перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні №1 із 04.07.2004 року до 09.08.2004 року). Під час оперативного лікування була ампутована його права нижня кінцівка на рівні нижньої третини гомілки. Відповідно до довідки медичного закладу від 09.08.2004 року (що визнається учасниками справи) позивачу встановлений діагноз: травматичне розчавлення правої стопи, струс головного мозку, травматичний шок 1-2 ст., ампутаційна кукса нижньої третини правої гомілки.
В подальшому, 03.10.2013 року наказом Служби безпеки України №410/ДСК була призначена комісія з розслідування зазначеного нещасного випадку. За наслідками розслідування комісія склала акт спеціального розслідування нещасного випадку від 24.10.2013 року форми НВС-2 та акт від 24.10.2013 року №9 про нещасний випадок, не пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, форми НТВС. При цьому комісія дійшла висновку, що нещасний випадок із ОСОБА_1 стався в період проходження військової служби за межами підрозділу Служби безпеки України, у позаслужбовий час та він не пов`язаний із виконанням обов`язків військової служби.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12.05.2014 року у справі №813/511/14, залишеною без змін ухвалами Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2015 року та Вищого адміністративного суду України від 26.05.2016 року, акт спеціального розслідування нещасного випадку від 24.10.2013 року форми НВС-2 та акт від 24.10.2013 року №9 про нещасний випадок, не пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, форми НТВС визнані протиправними та скасовані. Окрім того, суд зобов`язав Управління Служби безпеки України у Львівській області повторно провести спеціальне розслідування нещасного випадку, що стався 04.07.2004 року з позивачем.
Матеріали справи свідчать, що 23.02.2016 року наказом Служби безпеки України №82/ДСК була призначена комісія із повторного спеціального розслідування вищезазначеного нещасного випадку. За результатами такого спеціального розслідування складені акт спеціального розслідування нещасного випадку від 20.05.2016 року та акт 20.05.2016 року №9 від про нещасний випадок, не пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, форми НТВС, згідно з яким комісія дійшла висновку, що даний нещасний випадок стався в період проходження військової служби за межами підрозділу Служби безпеки України, у позаслужбовий час та він не пов`язаний із виконанням обов`язків військової служби.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20.10.2016 року у справі  №813/2107/16, залишеною без змін ухвалами Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2017 року та Вищого адміністративного суду України від 13.02.2017 року, вказані акти також визнані протиправними та скасовані. При цьому суд знову зобов`язав Управління Служби безпеки України у Львівській області повторно провести спеціальне розслідування нещасного випадку. 
В подальшому, наказом Служби безпеки України від 03.04.2017 року №199/ДСК ,,Про призначення повторного спеціального розслідування за фактом нещасного випадку" (із змінами) було призначено комісію з проведення відповідного розслідування.
За наслідками спеціального розслідування комісія склала акт від 20.12.2018 року спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 04.07.2004 року (форма НВС-2), та акт від 20.12.2018 року №19 про нещасний випадок, не пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби (форма НТВС).
В цих актах викладений висновок комісії про те, що нещасний випадок із ОСОБА_1 унаслідок дорожньо-транспортної пригоди 04.07.2004 року стався в період проходження ним військової служби, однак, не пов`язаний із виконанням ним обов`язків військової служби.
За висновком комісії, основною причиною нещасного випадку є порушення ОСОБА_1 .  Правил дорожнього руху  та власна необережність потерпілого, що призвела до дорожньо-транспортної пригоди (постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 13.07.2014 року, пояснення ОСОБА_1 від 04.07.2004 року). Вини третіх осіб та порушення нормативно-правових актів, посадових інструкцій тощо під час нещасного випадку комісія не встановила.
Як випливає зі змісту актів від 20.12.2018 року, комісія керувалася в своїх висновках тим, що причиною дорожньо-транспортної пригоди стало порушення позивачем  Правил дорожнього руху, останній визнав отримання травми з власної вини. При цьому комісія не знайшла доказів виїзду позивача в службових цілях, оскільки, свідчення узгодженості з керівництвом такої поїздки є суперечливими, а інші докази щодо пов`язаності поїздки ОСОБА_1 з виконанням службових обов`язків комісія зібрати не мала можливості.
Не погодившись з висновками комісії, вважаючи складені нею акти протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом, вимагаючи ефективного поновлення своїх прав також у спосіб зобов`язання відповідача вчинити певні дії.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів того факту, що дорожньо-транспортна пригода 04.07.2004 року, в якій травмувався ОСОБА_1 , сталася при здійсненні ним поїздки не в службових цілях, а також відповідач не спростував в належний спосіб відповідних доводів сторони позивача.
У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірний нещасний випадок слід трактувати таким, що стався саме під час службової поїздки ОСОБА_1 , що відповідає підпункту ,,а" пункту 1.3 Порядку №443 та обумовлює можливість складення актів за формами НВС-1 і НВС-2.
Також, на думку суду першої інстанції, матеріали справи не містять відомостей (а відповідач не довів цього), що нещасний випадок із ОСОБА_1 мав місце за існування обставин, які визначені в п.1.7 Порядку №443 і які є перешкодою для складення акта про нещасний випадок під час виконання обов`язків військової служби.
Таким чином, суд першої інстанції вважає, що відповідач не довів того, що позивач або використовував з особистою метою службовий транспортний засіб без відповідного дозволу, або дорожньо-транспортна пригода сталася через вживання алкоголю, наркотичних, отруйних речовин, внаслідок сп`яніння позивача, або травмування мало місце під час скоєння позивачем підтверджених рішенням суду злочинів або інших правопорушень.
У зв`язку з наведеним, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність виключних обставин, які не дають можливість скласти акт про нещасний випадок за формою НВС-1.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та рішенню суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Покликаючись на приписи пункту 1.3 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків з військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженим наказом Служби безпеки України від 12.12.2002 року № 443 (в редакції, чинній на час події нещасного випадку з позивачем), суд першої інстанції вірно зазначив, що за результатами розслідування складається акт про нещасний випадок за формою НВС-1 (додаток 1). Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: а)на шляху прямування на службу або із служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; б)на території підрозділу, органу, закладу СБУ протягом робочого (учбового) часу, включаючи і перерви, установлені розпорядком (розкладом занять); в)за межами території підрозділу, органу, закладу СБУ, якщо перебування там відповідало обов`язкам військовослужбовця або він був направлений туди за наказом відповідного командира (начальника); г)при виконанні державних або громадських обов`язків, хоч ці обов`язки й не були пов`язані з військовою службою; ґ)при виконанні обов`язку з урятування людського життя, охорони державної, комунальної і приватної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Пунктом 1.7 Порядку №443 визначені випадки, за наявності яких не складається акт за формою НВС-1 про нещасні випадки, що сталися з військовослужбовцями. 
Відповідно до п.1.8 Порядку №443, якщо за результатами роботи комісії з розслідування прийнято рішення, що про нещасний випадок не повинен складатися акт за формою НВС-1, то про такий нещасний випадок складається акт про нещасний випадок за формою НТВС (додаток 2).
Пунктом 2.11 Порядку №443 установлено, що нещасні випадки, що сталися з військовослужбовцями в результаті дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), розслідуються відповідно до цього Порядку з обов`язковим використанням матеріалів розслідування відповідних державних органів нагляду за безпекою руху.
Висновки зазначених органів про причини нещасного випадку й осіб, які порушили вимоги нормативних актів, долучаються підрозділом, органом, закладом СБУ, військовослужбовцем якого є потерпілий, або головою комісії з розслідування нещасного випадку до інших матеріалів щодо цього нещасного випадку незалежно від початку кримінального провадження.
Притягнення до відповідальності водія за порушення вимог безпеки руху, у результаті якого стався нещасний випадок, не може бути підставою для відмови в складанні акта за формою НВС-1 та взяття на облік цього нещасного випадку.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в разі настання нещасного випадку з військовослужбовцем Служби безпеки України він підлягає обов`язковому й невідкладному розслідуванню відповідною комісією, яка зобов`язана максимально повно й ретельно з`ясувати обставини такого випадку та надати свої висновки (склавши відповідні акти).
Відповідно до підпункту ,,а" пункту 1.3 Порядку №443 акт за формою НВС-1 (про нещасний випадок, пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби) складається комісією, зокрема, у випадку настання такої події в часі службової поїздки військовослужбовця, за умов відсутності обставин, що визначені в п.1.7 Порядку №443.
Зі змісту оскаржених актів від 20.12.2018 року суд першої інстанції встановив, що комісія дійшла висновку, що поїздка ОСОБА_1 04.07.2004 року, під час якої сталася дорожньо-транспортна пригода та унаслідок якої він зазнав травм, не була пов`язана з виконанням службових обов`язків, оскільки вона мала місце у вихідний день, без обґрунтування службової необхідності її здійснення та без дозволу відповідного керівника позивача.
Такі висновки комісії базуються на тому, що мета здійснення поїздки, про яку заявляє позивач (зустріч із оперативним джерелом), не була підтверджена, оскільки неможливо з`ясувати дійсну необхідність та об`єктивно існуючу потребу в зустрічі з оперативним джерелом із оперативною зашифровкою ,,Дядьком" (пізніше - ,, ОСОБА_2 ") та взаємозв`язок відповідних обставин із нещасним випадком, із огляду на таємність матеріалів, що стосуються конфіденційної співпраці з органами Служби безпеки України, а також, спливом часу та знищенням окремих відомостей у цій частині. 
Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що спір у даній справі зводиться до встановлення факту чи була пов`язана поїздка позивача  04.07.2004 року, під час якої сталася дорожньо-транспортна пригода та унаслідок якої він зазнав травм, з виконанням ним службових обов`язків чи ні.

Згідно  з  ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, на якого в силу приписів ч.2 ст. 77 КАС України покладений тягар доказування правомірності своїх рішень та дій, не надав суду переконливих та беззаперечних доказів, що виїзд позивача на власному автомобілі у вихідний день за межі м. Львова не був пов`язаний з виконанням ним службових обов`язків.

Доводи позивача, що його поїздка була викликана саме необхідністю зустрічі з оперативним джерелом, а також те, що ця зустріч була узгоджена з безпосередніми керівництвом відповідачем належними та допустимими доказами не спростовані.

За таких обставин, колегія суддів визнає вірними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що спірний нещасний випадок слід трактувати таким, що стався саме під час службової поїздки ОСОБА_1 , що відповідає пп.«а» п.1.3 Порядку №443 та обумовлює можливість складення актів за формами НВС-1 і НВС-2.

Також, на думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно зазначив про відсутність обставин, які визначені в п.1.7 Порядку №443 і які є перешкодою для складення акта про нещасний випадок під час виконання обов`язків військової служби, оскільки відповідач не довів того, що позивач або використовував з особистою метою службовий транспортний засіб без відповідного дозволу, або дорожньо-транспортна пригода сталася через вживання алкоголю, наркотичних, отруйних речовин, внаслідок сп`яніння позивача, або травмування мало місце під час скоєння позивачем підтверджених рішенням суду злочинів або інших правопорушень.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції  нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги. 

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. 

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС)  України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.          

Керуючись ч.3 ст. 243,  ст. 310, п. 1 ч. 1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322 , 325, 328, 329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ :
апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 січня 2020 року  у справі № 1.380.2019.004628  - без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 13.05.2020.