Провадження № 33/4820/280/20 
Справа № 685/208/20 Головуючий в 1-й інстанції Самойлович А. П. 
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП Доповідач Федорова Н. О. 

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 травня 2020 року м.Хмельницький

Суддя Хмельницького апеляційного суду Федорова Н.О., з участю секретаря судового засідання Купельської Н.П., захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Латюка Петра Яковича, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника – адвоката Латюка Петра Яковича на постанову Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 07 квітня 2020 року, -

в с т а н о в и л а :
Цією постановою 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя по АДРЕСА_1 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 420 гривень 40 копійок. 
За постановою суду, ОСОБА_1 22 січня 2020 року о 20 год. 50 хв. по вул. Цегельна, 1 в с. Святець Теофіпольського району Хмеьницької області керував автомобілем Toyota Corolla, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. 
Непогоджуючись із постановою, захисник Латюк П.Я. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати і закрити провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого адміністративного правопорушення. 
Постанову суду вважає незаконною.
На його думку, суд порушив право ОСОБА_1 на захист, оскільки безпідставно відхилив клопотання сторони захисту про повернення протоколу на доопрацювання, оскільки викладене у протоколі обвинувачення є суперечливим, зокрема зазначено, що ОСОБА_1 обвинувачується як в керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, так і у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Порушення права на захист полягає і в тому, що суд розглянув справу без участі захисника, не врахувавши його клопотання про відкладення розгляду справи. 
Порушуючи вимоги ч. 2 ст. 36 КУпАП, суд ухвалив незаконну постанову про роз`єднання справи на два окремі провадження за ч. 1 ст. 130 КУпАП та за ст. 124 КУпАП, не повідомивши про розгляд справи учасників процесу. 
Під час розгляду справи суд порушив норми процесуального права, оскільки 07 квітня 2020 року ОСОБА_1 судді Самойловичу А.П. заявив відвід, однак така заява не була передана іншому судді для розгляду. 
Огляд на стан алкогольнного сп`яніння є недійсним, оскільки працівники поліції порушили процедуру проведення такого, зокрема, останні не доставили ОСОБА_2 до медичного закладу, оскільки із результатом тесту він не погоджувався.
Крім того, вважає, що прилад «Драгер», за допомогою якого проводився огляд, не має серитифіката відповідності та не проходив шестимісячний термін калібрування, тому результат тесту є недопустимим доказом у справі. 
Судовий розгляд проведено неповно, оскільки суд не допитав свідків події. 
На його думку, протокол про адміністративне правопорушення та письмові поясненння свідків не можуть бути доказами у справі в розумінні положень ст. 251 КУпАП. 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення захисника – адвоката Латюка П.Я. на підтримку апеляційної скарги з посиланням на зазначені в ній доводи, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляції, суд вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вказані вимоги закону під час розгляду даної справи виконанні судом першої інстанції.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Відповідно до п. 2.9. «а» Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Незалежно від того, що ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не визнав, висновок суду про наявність в його діях складу вищевказаного правопорушення ґрунтується на зібраних та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну правову оцінку.
Зокрема, як правильно зазначено, вина ОСОБА_1 доводиться даними:
- протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 026740 від 22 січня 2020 року, якими підтверджується, що 22 січня 2020 о 20 год. 50 хв. в с.Святець по вул. Центральна, 1 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Toyota Corolla, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Стан сп`яніння зафіксовано на місці зупинки за допомогою технічного засобу «Алкотест - 6810», результат позитивний 1,70%0 (а.с. 3);
- даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння, з якого вбачається, що огляд ОСОБА_1 проводився за допомогою Драгер «Alcotest 6810» у зв`язку з виявленими ознаками: різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, різка зміна кольору шкірного покриву обличчя, хитка хода. Результат огляду – проба позитивна 1,70%0.  Свідками проведення огляду були  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 4);
- даними роздруківки № 694 з технічного засобу Drager Alkotest 6810, відповідно до якої, особою, яку тестують, є ОСОБА_1 . Результат тесту 1,70%0. Дана роздруківка підписана свідками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 2);
- даними письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , з яких слідує, що в їх присутності ОСОБА_1 , який мав ознаки алкогольного сп`яніння, погодився у встановленому законом порядку, пройти перевірку на стан такого за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу. Результат тесту становив 1,70 %0. Із результатом водій погодився, від проходження огляду в медичному закладі відмовився. Такі пояснення свідки підтвердили своїми підписами (а.с. 5, 6).
Такі докази узгоджуються із даними відеозапису з нагрудних камер поліцейських, з яких вбачається, що на пропозицію інспектора поліції пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу – Драгер «Alkotest 6810» ОСОБА_1 погодився. Після цього, у присутності свідків, продував вказаний технічний прилад. Результат тесту становив 1,70 %0. На запитання поліцейського відповів, що погоджується із таким результатом, від проходження огляду в медичному закладі відмовився. Крім того, із наявного відеозапису вбачається. що на запитання поліцейського: « ОСОБА_5 чую від ОСОБА_6 різкий запах алкоголю та у Вас наявні ознаки алкогольного сп`яніння…», ОСОБА_1 відповів: «Згоден».
Враховуючи сукупність вищевказаних доказів, суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про їх достатність для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до викладеного, доводи апеляційної скарги про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, є надуманими, на увагу суду не заслуговують і спростовуються вищезазначеними доказами.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд порушив право ОСОБА_1 на захист, оскільки не повернув протокол на доопрацювання, оскільки викладене у ньому обвинувачення є суперечливим, зокрема зназначено, що ОСОБА_1 обвинувачується як в керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, так і у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, апеляційний суд не враховує, виходячи з наступного.
Відповідно до даних протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 026740 ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.9. «а» Правил дорожнього руху України, тобто за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. 
Зазначення у протоколі тези «від проходження медичного огляду в медичному закладі на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився», на переконання апеляційного суду, не слугувало підставою для повернення протоколу на доопрацювання, а лише підтверджувало ту обставину, що ОСОБА_1 , пройшовши огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, погодився з його результатом, а тому до лікарні їхати відмовився. 
Що стосується посилання в апеляційній скарзі на порушення права ОСОБА_1 на захист, оскільки суд розглянув справу без участі захисника, не врахувавши його клопотання про відкладення розгляду справи, то такі апеляційний суд до уваги не приймає, враховуючи наступне. 
Відповідно до ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.
Згідно ч. 2 ст. 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.
Як вбачається із матеріалів справи, така надійшла до Теофіпольського районного суду Хмельницької області 04 лютого 2020 року.
Розгляд справи відкладався тричі за клопотанням сторони захисту. 
Як вбачається із даних журналу судового засідання від 07 квітня 2020 року та аудіо-відеозапису запису такого, під час розгляду справи в судовому засіданні ОСОБА_2 заявив клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на хворобу захисника та карантин. Однак, жодних доказів на підтвердження неможливості прибути захисника в судове засідання суду не надав. Враховуючи обмежені строки розгляду справи, введення карантину не може бути підставою для відкладення її розгляду.
Захисник Латюк ОСОБА_7 про розгляд справи у Теофіпольському районному суді Хмельницької області 07 квітня 2020 року був повідомлений належним чином, що підтверджується даними відстеження рекомендованого повідомлення, з якого вбачається, що таке повідомлення вручене йому особисто 19 березня 2020 року. 
З урахуванням факту своєчасного повідомлення ОСОБА_8  про час та місце розгляду справи, відсутність його клопотань про відкладення розгляду справи, принципу судочинства, зазначеного у практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, а також строку накладення адміністративного стягнення, який закінчувався 22 квітня 2020 року, суд обґрунтовано на виконання вимог ст. 277 КУпАП, здійснив судовий розгляд справи 07 квітня 2020 року у відсутність захисника.
Натомість, в апеляційній інстанції було відновлене право ОСОБА_1 на участь у судовому засіданні його захисника.
За таких обставин, апеляційний суд прийшов до висновку, що право ОСОБА_1 на захист порушено не було. 
Доводи про порушення вимог ч. 2 ст. 36 КУпАП, оскільки суд ухвалив незаконну постанову про роз`єднання справи на два окремі провадження за ч. 1 ст. 130 КУпАП та за ст. 124 КУпАП, без участі учасників процесу, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки вказане не спротовує факту вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Посилання апелянта на порушення норм процесуального права, оскільки 07 квітня 2020 року Пасічником Ю.А. судді Самойловичу А.П. заявлено відвід, однак така заява не була передана іншому судді для розгляду, є безпідставним, враховуючи наступне. 
Як вбачається із матеріалів справи, заява про відвід судді Самойловичу А.П. розглянута суддею Бурлак Г.І. та відповідно до ухвали Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 07 квітня 2020 року у задоволенні такої відмовлено (а.с. 23). 
Твердження апелянта про те, що працівниками поліції порушено порядок проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, оскільки останні не доставили його до медичного закладу для проведення такого огляду, оскільки із результатом тесту він не погоджувався на увагу суду не заслуговують, враховуючи наступне. 
Так, згідно з п.п. 6, 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС, МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі – Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп’яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров’я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
Як вбачається із даних відеозапису з нагрудних камер поліцейських та письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , працівники поліції запропонували ОСОБА_2 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу – Драгер «Alkotest 6810», на що останній погодився. Після цього, у присутності свідків, продував вказаний технічний прилад. Результат тесту становив 1,70 %0. На запитання поліцейського «Чи погоджуєтесь із результатом тесту?», ОСОБА_1 , відповів «Я згоден із результатом», «Чи бажаєте проїхати до медичного закладу?», правопорушник відповів « ОСОБА_9 ». 
Будь – яких клопотань про проходження огляду в медичному закладі ОСОБА_2 не заявляв. 
Враховуючи викладене, у працівників поліції не було підстав для проведення огляду ОСОБА_2 на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі. 
Отже, огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 проведений з дотриманням порядку його проведення, тому такий є законним. 
Доводи апеляційної скарги про те, що результат тесту приладу «Drager Alcotest 6810» є недопустимим доказом у справі, оскільки вказаний прилад не має серитифіката відповідності та не проходив шестимісячний термін калібрування на увагу суду не заслуговують враховуючи наступне. 
Згідно з даними сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки № UA-MI/1-96-2014, виданий фірмі Drager Safety AG & CO. KGaA, Німеччина, копія якого надана апеляційному суду на запит, засвідчує, що на підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Державним комітетом України з питань технічного регулювання та споживчої політики тип засобів вимірювальної техніки «Газоаналізатори Аlcotest …, Interlock XT» затверджено та зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за № У788-14.
Міжповірочний інтервал встановлений під час затвердження типу – 1 рік.
Окрім того, 20 березня 2019 року газоаналізатор Аlcotest 6810 № ARBL-0685 виробник Drager Safety AG and CO. KGaA, Німеччина, за допомогою якого проводився огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння, пройшов повірку, в результаті якої встановлено, що він відповідає вимогам Методики повірки МПУ 066/05-2013. Зазначене підтверджується копією свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 12-01/1123 від 20 березня 2019 року (чинне до 20 березня 2020 року).
Законом України "Про метрологію та метрологічну діяльність", який набрав чинності 01.01.2016, засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, є законодавчо регульованими засобами вимірювальної техніки. До таких засобів вимірювальної техніки відносяться і вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається. Пунктом 1 статті 17 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" встановлено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Законом України "Про метрологію та метрологічну діяльність" не встановлено вимог до законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що вже перебувають в експлуатації, пов`язаних з наявністю чинних сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу, які видавалися Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до 01.01.2016.
Таким чином, газоаналізатори (алкотестери) виробництва компанії Drager Safety AG and CO. KGaA (Germany), що вже перебувають в експлуатації, можуть експлуатуватись і надалі за умови своєчасного проведення їх періодичної повірки та повірки після ремонту.
Суд критично відноситься до твердження, стосовно того, що інтервал між калібруваннями газоаналізатора "Drager Alcotest 6810", за допомогою якого було проведено огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, становить 6 місяців, оскільки міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки "Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається" встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 N 1747 і становить 1 рік.
За таких умов, огляд ОСОБА_1 був проведений за допомогою технічного приладу, яким дозволено такий огляд.
Отже, результат тесту приладу «Драгер» суд обгрунтовано врахував при постановленні рішення. 
Посилання на неповноту розгляду справи, оскільки суд не допитав свідків події, є безпідставними.
Так, свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за клопотанням сторони захисту двічі викликалися в суд, однак в судове засідання на 18 березня 2020 року не з`явилися, а в судове засідання на 07 квітня 2020 року відмовилися від отримання судових повісток (а.с. 21,22). 
В матеріалах справи відсутні клопотання ОСОБА_1 про доставку свідків приводом.
Разом з тим присутність таких свідків під час проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_2 підтверджується даними відеозапису з нагрудних камер поліцейських. 
Наявні у справі їх письмові пояснення отримані у встановленому законом порядку, підписані ними особисто та є належними та допустимими доказами. Докази на підтвердження протилежного, в матеріалах справи відсутні.
Досліджені докази свідчать про те, що огляд ОСОБА_1 був проведений в присутності двох свідків. А тому їх неявка в судове засідання не тягне за собою визнання огляду недійсним. 
Окрім того, суд першої інстанції прийшов до висновку, що докази, які наявні у матеріалах справи, є достатніми та необхідними для встановлення вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції. 
Доводи апеляційного суд у про те, що протокол про адміністративне правопорушення та письмові поясненння свідків не можуть бути доказами у справі в розумінні положень ст. 251 КУпАП, апеляційний суд вважає безпідставними, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 026740 за ч. 1 ст. 130 КупАП щодо ОСОБА_1 складений відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, письмові пояснення свідків складені працівником поліції та підписані ними особисто. Даними доказами підтверджується наявність адміністративного правопорушення, винність ОСОБА_2 у його вчиненні. 
Вказані документи оформлені відповідно до вимог закону, отже такі, у розумінні ст. 251 КУпАП, є належними та допустимими доказами у справі. 
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.
З огляду на викладене, суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно. Вина ОСОБА_2 доведена повністю, а його дії за ч. 1 ст. 130 КУпАП кваліфіковані правильно. 
Адміністративне стягнення, накладене на  ОСОБА_2  в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік і відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.
Істотних порушень вимог закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення, апеляційним судом не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, суд –

п о с т а н о в и в :

Постанову Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 07 квітня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника – адвоката Латюка Петра Яковича – без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького
апеляційного суду Федорова Н.О.