УХВАЛА

02 березня 2020 року 
м. Київ

Справа № Б8/065-12 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду
Катеринчук Л.Й. - головуючої, Банаська О.О., Пєскова В.Г.

учасники справи:
ініціюючий кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю "Маєток-сервіс",
боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна українська спілка", 
Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України"
Товариство з обмеженою відповідальністю "Універсальна товарна біржа "Соціум", 
ліквідатор - арбітражний керуючий Горбач Сергій Федорович  
розглянувши матеріали касаційної скарги  ОСОБА_1 
на ухвалу Північного апеляційного господарського суду 
від 08.01.2020 
у складі колегії суддів: Поляков Б.М. (головуючий), Гаврилюк О.М., Грек Б.М.
у справі № Б8/065-12 
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Маєток-сервіс"
про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна українська спілка"
ВСТАНОВИВ:
17.01.2020 через Північний апеляційний господарський суд ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 08.01.2020 у справі №Б8/065-12 в порядку статей 286, 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №Б8/065-12 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі Катеринчук Л.Й. - головуючої, Банаська О.О., Пєскова В.Г., що підтверджується витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 19.02.2020.
З аналізу змісту статей 55, 129 Конституції України вбачається, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. 
Суд зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").
Як вбачається з прохальної частини касаційної скарги, скаржником предметом касаційного оскарження визначено ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 08.01.2020, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 07.08.2015 у справі №Б8/065-12.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду Київської області від 07.08.2015 у справі №Б8/065-12 скаргу ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" на дії ліквідатора ТОВ "Будівельна українська спілка" Горбача С.Ф. задоволено частково (пункт 1 резолютивної частини ухвали); визнано неправомірними дії ліквідатора банкрута Горбача С.Ф. під час проведення ним ліквідаційної процедури ТОВ "Будівельна українська спілка" (пункт 2 резолютивної частини ухвали); в іншій частині вимог скарги ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" на дії ліквідатора ТОВ "Будівельна українська спілка" Горбача С.Ф. відмовлено (пункт 3 резолютивної частини ухвали); у задоволенні заяви ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" про вжиття заходів до забезпечення відмовлено в повному обсязі (пункт 4 резолютивної частини ухвали). 
Підпунктом 13 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, чинній з 15.12.2017, передбачено, що судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 93 ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017, апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п`яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. 
Звертаючись до апеляційного суду 05.12.2019 з апеляційною скаргою на ухвалу місцевого суду від 07.08.2015 про розгляд скарги ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" на дії ліквідатора ТОВ "Будівельна українська спілка" Горбача С.Ф. в частині пунктів 1, 2 її резолютивної частини, ОСОБА_1 клопотав про поновлення строку на апеляційне оскарження, обґрунтовуючи тим, що скаржник не є кредитором у справі №Б8/065-12 та копію оскаржуваної ухвали місцевого суду 07.08.2015 не отримував, а дізнався про неї лише 25.10.2019, отримавши відповідь на запит від ліквідатора щодо затвердження звіту ліквідатора банкрута, в підтвердження чого скаржником надано копію зазначеної відповіді.
Апеляційним судом встановлено, що заявник апеляційної скарги набув право власності на спірне майно, у зв`язку з проведенням аукціону в ліквідаційній процедурі банкрута 06.08.2019, а, відтак, на момент винесення оскаржуваної ухвали місцевим судом 07.08.2015 не був учасником справи про банкрутство №Б8/065-12, тому його майнові права та інтереси не могли бути порушені оскаржуваною ухвалою суду на час її ухвалення.
Апеляційний суд встановив, що ухвала Господарського суду Київської області 07.08.2015, прийнята у справі №Б8/065-12, була предметом апеляційного перегляду в частині визнання протиправними дій ліквідатора ТОВ "Будівельна українська спілка" та залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.10.2015. Ухвалою Вищого господарського суду України від 14.12.2015 у справі №Б8/065-12 касаційне провадження за скаргою ліквідатора ТОВ "Будівельна українська спілка" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.10.2015 припинено.
Отже, ОСОБА_1 оскаржено в апеляційному порядку ухвалу місцевого господарського суду від 07.08.2015 у справі №Б8/065-12, яка вже переглянута в апеляційному порядку за апеляційною скаргою учасника справи (ліквідатора банкрута) та залишена без змін.
Згідно з частиною 3 статті 3 ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Господарським процесуальним кодексом України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 передбачено, що учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції (частина 1 статті 254 ГПК України).
Відповідно до положень частин 1, 3, 4 статті 272 ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави; за результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 282 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції. Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.
Разом з тим, Розділом ХІ Перехідні положення ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 не передбачено процесуального права на повторний апеляційний перегляд судових рішень, які були переглянуті в апеляційному порядку за правилами ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017.
Аналогічна правова позиція викладена об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постановах від 02.04.2019 у справі №922/765/15 та від 17.09.2019 у справі №20/5007/101/11.
Відповідно до частини 1 статті 11 ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність. 
В основі принципу юридичної визначеності лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень ("що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності"). 
Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява №52854/99, п.п. 51 і 52, ECHR 2003-Х).
Відтак, здійснення апеляційного перегляду судового рішення, яке набрало законної сили і є чинним, становитиме порушення принципу правової певності, оскільки таке рішення не може бути поставлено під сумнів, а здійснення перегляду цього рішення не є виправданим та обґрунтованим, оскільки може мати наслідком порушення прав інших осіб, які покладаються на чинність рішення, здійснюючи свої права та обов`язки протягом усього часу чинності цього рішення. 
Дослідивши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 та клопотання скаржника про визнання поважними причин пропуску строку на подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Київської області від 07.08.2015 у справі №Б8/065-12 та поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження, Північний апеляційний господарський суд встановив відсутність у скаржника статусу учасника справи №Б8/065-12 про банкрутство ТОВ "Будівельна українська спілка" на момент прийняття оскаржуваної ухвали 07.08.2015, до набрання чинності 15.12.2017 ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017. Зазначене виключає можливість застосування до спірних правовідносин приписів статті 272 ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 про повторний апеляційний перегляд рішення місцевого суду, яке набрало законної сили, за апеляційною скаргою особи, яка не була присутня під час апеляційного розгляду справи за скаргою іншого учасника справи.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 07.08.2015 у справі №Б8/065-12 на підставі статей 261, 272 ГПК України.
Пунктом 2 частини 2 статті 293 ГПК України визначено як підставу для відмови у відкритті касаційного провадження у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) визнання Судом касаційної скарги необґрунтованою, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Верховний Суд вважає, що правильне в цілому застосування апеляційним господарським судом норм процесуального права (статей 260, 261, 272 ГПК України) є очевидним та не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування при прийнятті ухвали від 08.01.2020 у справі №Б8/065-12 про відмову ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження з перегляду ухвали Господарського суду Київської області 07.08.2015 у справі №Б8/065-12.
Верховний Суд зазначає про помилковість доводів скаржника про те, що приписи частини 2 статті 261 ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 щодо присічного строку в один рік для звернення до апеляційного суду з апеляційними скаргами не застосовуються у разі апеляційного оскарження судових рішень місцевих судів, прийнятих до 15.12.2017, з посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 02.05.2018 у справі №910/7599/15-г. Такі доводи ОСОБА_1 спростовуються висновком об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 12.11.2018 у справі №54/239 про те, що встановлений відповідно до частини 2 статті 261 ГПК України в редакції з 15.12.2017 присічний строк на апеляційне оскарження судових рішень поширюється і на судові рішення, які були прийняті відповідно до ГПК України в редакції до 15.12.2017; при прийнятті постанови від 12.11.2018 у справі №54/239 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відступила від висновку про застосування частини 2 статті 261 ГПК України, викладеного у постанові Верховного Суду від 02.05.2018 у справі №910/7599/15-г.
Відтак, апеляційним судом прийнято обґрунтоване рішення (ухвалу від 08.01.2020) про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою з пропуском строку на апеляційне оскарження більш як на чотири роки особою, що не набула статусу учасника справи про банкрутство №Б8/065-12, на судове рішення (ухвалу місцевого суду від 07.08.2015), прийняте до набрання чинності 15.12.2017 ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 та залишене без змін за результатами його апеляційного перегляду за апеляційною скаргою ліквідатора банкрута постановою апеляційного суду від 01.10.2015, що набрала законної сили. Зазначене в цілому виключає можливість апеляційного оскарження ОСОБА_1 ухвали місцевого суду від 07.08.2015 у справі №Б8/065-12 в порядку статті 272 ГПК України. 
З огляду на таке, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 08.01.2020 у справі №Б8/065-12 слід відмовити на підставі пункту 2 частини 2 статті 293 ГПК України.
На підставі викладеного та керуючись статями 174, 234, 235, 258, 260, 261, 272, частиною 1 статті 287, пунктом 2 частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-
У Х В А Л И В:
Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 08.01.2020 у справі №Б8/065-12. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                   Л.Й. Катеринчук
Судді                                                                                                                О.О. Банасько   
                                                                                                     В.Г. Пєсков