Головуючий суду 1 інстанції - Колядов В.Ю.   
Доповідач -Луганська В.М. 

Справа № 431/1967/19
Провадження № 22-ц/810/154/20

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 року                                         м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Луганської В.М.
суддів: Авалян Н.М., Коновалової В.А.
за участю секретаря: Перишкіна Т.М.
учасники справи:
позивач- Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»
відповідач  - ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку
апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»
на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 27 листопада 2019 року, ухвалене судом у складі судді Колядова В.Ю.
за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:
       У березні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 29 вересня 2009 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором станом на 31 січня 2019 року утворилася заборгованість у сумі 252004,21 грн, яка складається з: 9695,87 грн. – заборгованість за кредитом, 237858,34 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом, 4450,00 грн – заборгованість за пенею та комісією.
Позивач, посилаючись на право на власний розсуд вимагати від боржника будь-якої частини суми заборгованості за кредитом, просив суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість у сумі 120860,12 грн, яка складається з: 9695,87 грн. – заборгованість за кредитом, 111164,25 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом з 29 вересня 2019 року по 30 березня 2018 року, судові витрати у розмірі 1921, 00 грн.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 27 листопада 2019 року позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 29.09.2009 року в розмірі 9695,87 грн. 
У задоволенні позовних вимог АТ КБ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом з 29.09.2009 року по 30.03.2018 року в розмірі 111164,25 грн. відмовлено. Суд вирішив питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Скаржник просить суд скасувати рішення Старобільського районного суду Луганської області від 27 листопада 2019 року в частині відмови у стягненні заборгованості з процентів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити в цій частині позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що місцевим судом зроблено помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості по процентам, оскільки анкета-заява, а також підписана відповідачем довідка про умови кредитування містить істотні умови кредитування.
Згідно довідки про умови кредитування від 29.09.2009 року з використанням кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду, яка додана до позовної заяви і особисто підписана відповідачем зазначено тип картки, тип кредитної лінії, базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5%), розмір щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступним за звітним, порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості, розмір штрафів. Про всі ці умови і правила надання банківський послуг відповідач під розпис був ознайомлений. 
Скаржник зазначив, що з моменту підписання фізичною особою заяви, між Банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору.
Відсутність підпису відповідача на відповідних Тарифах, Умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає про відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості.
Скаржник зазначає, що з 04 жовтня 2009 року відповідач розпочав користуватися карткою, що підтверджується розрахунком заборгованості, який не був спростований відповідачем.
Скаржник вважає, що суд, в порушення вимог ст.536 ЦК України не стягнув з відповідача проценти за користування кредитом.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнав, вважає, що відсутні підставі для її задоволення та зазначив, що позивач не надав до суду ніяких доказів того, що відповідач погодився з «Умовами надання банківських послуг», які розміщені на сайті та посилаючись на висновок Великої Палати Верховного суду у справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року вказав, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору позивач дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

В судове засідання представник АТ КБ «Приватбанк» не з`явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. На адресу апеляційного суду від представника скаржника надійшла заява про розгляд справи без участі представника скаржника.

В судове засідання ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 не з`явилися, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.
Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Враховуючи положення ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим розгляд справи провести без участі учасників справи, оскільки вони повідомлені про місце та час судового засідання належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частини вимог судове рішення не оскаржується.
Згідно апеляційної скарги позивачем рішення суду оскаржується в частині відмови у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом з 29.09.2009 по 30.03.2018 в розмірі 111164,25 грн.
Рішення суду в частині стягнення на користь АТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором б/н від 29.09.2009 року у розмірі 9695,87 грн. не оскаржується учасниками справи, а тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в частині відмови у задоволенні заявлених вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом з 29.09.2009 по 30.03.2018 в розмірі 111164,25 грн.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову в частині вимог про стягнення процентів за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві позичальника від 26 вересня 2009 року процентна ставка не зазначена. Також суд виходив з того, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 29 вересня 2009 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
Частинами 1, 2 статті 83 ЦПК передбачено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Як вбачається з матеріалів справи, АТ КБ «Приватбанк» при зверненні до суду першої інстанції подав на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві, довідку про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, яка підписана відповідачем 29 вересня 2009 року.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зав`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
В статті 89 ЦПК зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави суд виносить рішення на користь тієї сторони, сукупність доказів якої є більш переконливою порівняно з сукупністю доказів іншої сторони.
Проте, судом першої інстанції не виконані вимоги статті 89 ЦПК України, не з`ясовані всі обставини справи, на які посилався позивач в позовній заяві, та не досліджені всі доказі, а саме довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, яка підписана відповідачем 29 вересня 2009 року.
З урахуванням викладеного колегія суддів, вважає за необхідне під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції дослідити вказану довідку та дослідити надані скаржником під час апеляційного розгляду довідку про кредитні картки, які надавалися відповідачу та виписку по рахунку, оскільки вказані докази подані позивачем на підтвердження доводів апеляційної скарги та розрахунку заборгованості за кредитним договором, який надавався до суду першої інстанції. 
Так, судом встановлено, що 29 вересня 2009 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 10000, 00 грн. шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку.
Згідно довідки про умови кредитування від 29 вересня 2009 року з використанням кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду, яка додана до позовної заяви і особисто підписана відповідачем зазначено тип картки, тип кредитної лінії, базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5%), розмір щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступним за звітним, порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості, розмір штрафів. 
Тобто сторони погодили базову відсоткову ставку за користування кредитом, яка складає 30% річних.
Ця обставина не спростована відповідачем належними та допустимими доказами ні під час розгляду справи у суді першої інстанці, ї так і в суді апеляційної інстанції
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Отже, сторонами визначено розмір процентної ставки по процентам за користування кредитом, підстави його стягнення, що свідчить про погодження цих умов сторонами по справі.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що до 29 серпня 2014 року відсотки за користування кредитом нараховувалися за ставкою 30%, з 1 вересня 2014 року процентна ставка збільшена до 34, 80%, а з 01 квітня 2015 року збільшена до 43, 20% і остаточна заборгованість була розрахована, враховуючи змінені відсоткові ставки.
Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. За таких обставин, розмір відсотків повинен розраховуватись із ставки 30% річних.
Крім того, згідно зі ст. ст. 526, 530, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ( стаття 610 ЦПК України).
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення – невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530,631 ЦК України).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Судом встановлено, що відповідач отримав кредитну картку № НОМЕР_1 29.09.2009 року з терміном дії вересень 2013 року та кредитну картку № НОМЕР_2 16.10.2013 року з терміном дії по червень 2016 року.
Відповідно до статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У пунктах 34-35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.
У пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Із наданого АТ КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем заборгованість по процентам за користування кредитом розрахована за період з 29 вересня 2009 року по 30 березня 2018 року.
Однак строк дії картки сплив 30 червня 2016 року. Тому зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, та після 01 липня 2016 року позивач не мав права нараховувати відповідачу проценти за користування кредитними коштами.
Колегія суддів вважає, оскільки право позивача нараховувати проценти за користування кредитом припинилося з 01 липня 2016 року, то вимога банку про стягнення з відповідача заборгованості по процентами за користування кредитом за період з 01 липня 2016 року по 30 березня 2018 року не підлягає задоволенню за необґрунтованістю.
Як зазначалося вище, розмір процентів повинен обраховуватися із процентної ставки 30% річних. Позивач має право на стягнення процентів за період з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2016 року, виходячи із розрахунку 30% річних. Як вбачається із розрахунку заборгованості, який надано позивачем, відповідачем за період з 01.09.2014 року по 30.06.2016 року було сплачено в рахунок погашення заборгованості 2500, 00 грн. Позивачем станом на 29 серпня 2014 року нараховано відсотків до сплати 253, 29 грн. З урахуванням вказаних обставин за період з 29 вересня 2009 року по 30 червня 2016 року з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти в розмірі 3129, 06 грн. (9695, 87*30%:100:360*668=5375, 77 грн.; 5375, 77 грн-2500+253, 29=3129, 06 грн.) 
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Апеляційний суд вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині щодо позовних вимог про стягнення процентів слід скасувати відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким заявлені вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_1 процентів за договором кредиту б/н від 29 вересня 2009 року задовольнити частково, стягнути відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 3129, 06 грн. з 29.09.2009 року по 30.06.2016 року. У задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до відповідача про стягнення процентів з 01 липня 2016 року по 30 березня 2018 року відмовити за необґрунтованістю.
В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно платіжного доручення від 17 лютого 2020 року позивачем понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2881,50 грн.
Оскільки позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом підлягають частковому задоволенню, то розмір стягнутих з відповідача на користь позивача судових витрат за подання апеляційної скарги в сумі 81, 11 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 27 листопада 2019 року в оскаржуваній частині скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким заявлені вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; код ЄДРПОУ 14360570, заборгованість по процентам за користування кредитним договором № б/н від 29 вересня 2009 року за період з 29 вересня 2009 року по 30 червня 2016 року у розмірі 3129 (три тисячі сто двадцять дев`ять) грн 06 коп та судові витрати у розмірі 81 (вісімдесят одна) грн 11 коп.

В задоволенні заявлених вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитним договором № б/н від 29 вересня 2009 року з липня 2016 року по 30 березня 2018 року відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України цей строк продовжується на строк дії такого карантину.

Повний текст постанови складено 13 квітня 2020 року.

Головуючий                                               В.М. Луганська      
                                            
Судді:                                                     Н.М. Авалян

                                                       В.А. Коновалова