ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/4232/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: А.М. Бабич

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  11 червня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
                                     судді-доповідача    Кузьменка В. В.,
                                     суддів           Василенка Я. М., Ганечко О. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про стягнення збитків, за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26.02.2020, - 
В С Т А Н О В И Л А:

Черкаський обласний військовий комісаріат звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави грошових коштів в сумі 12617,48 грн. за збитки, завдані державі.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в результаті неправомірних дій позивача, як колишнього начальника фінансово-економічної служби Військової частини польова пошта НОМЕР_1 , у 2014 році проведено безпідставну виплату коштів для здійснення компенсації податку з доходів фізичних осіб на суму 12617,48 грн. 
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 26.02.2020 позов залишено без задоволення.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позову в  повному обсязі.  
Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. 
Враховуючи, що безпосередня участь сторін у судовому засіданні, в даному випадку, не є обов`язковою, оскільки матеріали справи містять достатньо письмових доказів для з`ясування фактичних обставин, та з огляду на постанову Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», колегія суддів у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження. 
Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як убачається з матеріалів справи, в період з 18 червня 2019 року по 19 липня 2019 року аудиторською групою під керівництвом заступника начальника управління - начальника відділу аудиту в бюджетній сфері Північно-Східного територіального управлінням внутрішнього аудиту полковника Ігнатенка А.В. було проведено дослідження окремих питань фінансово-господарської діяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 в ході яких виявлено порушення вимог ст. 164 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-УІ в частині виплати компенсації утриманого податку з доходів фізичних осіб з грошового забезпечення (отримання доходів), звільненим з лав Збройних Сил України колишнім військовослужбовцям, яке їм було нараховано та виплачено після виключення зі списків особового складу частини.
Рапортом начальника відділу фінансового забезпечення ОСОБА_2 повідомлено військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до аудиторського звіту від 19.07.2019 №234/1/21/24 внесено пропозиції щодо прийняття рішення стосовно безпідставної виплати коштів для здійснення компенсації податку з доходів фізичних осіб військовослужбовцям Військової частини польова пошта НОМЕР_1 на суму 12617,48грн.
Наказом ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13.08.2019 №283 призначено та доручено провести службове розслідування у т.ч. за вищевказаним фактом.
28.08.2019 військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_1 затвердив акт проведення службового розслідування, відповідно до якого, розрахунково-платіжні відомості на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям Військової частини польова пошта НОМЕР_1 з виплати коштів для здійснення компенсації податку з доходів фізичних осіб січень 2014 року – січень 2015 року підписувались відповідачем.
Запропоновано помічнику військового комісара з правової роботи забезпечити стягнення у судовому порядку 12617,48 грн. з колишнього начальника фінансово-економічної служби Військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_1 , причетного до завдання збитків Державному бюджету України, який здійснював розрахунок військовослужбовців у 2014 році.
Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28.08.2019 №299 наказано підготувати позов до суду з вищевказаного питання.
Вказаний наказ став підставою для звернення до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що не встановлено та не доведено жодними доказами завдання дійсної прямої шкоди, заподіяння її відповідачем внаслідок дій, передбачених у п.2 Положення №243/95-ВР (розкрадання, пошкодження майна, втрата або незаконне використання майна, погіршення або зниження його цінності). 
Скаржник в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, оскільки виявлені порушення допущені внаслідок неналежного виконання своїх функціональних обов`язків колишнім начальником фінансово-економічної служби військової частини польова пошта НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_1 .
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV.
Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.
Відповідно до ст.11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст.16 Статуту).
Згідно із ст.26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Згідно абз.1 п.2 Розділу І Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР (втрата чинності 31.10.2019) (далі – Положення, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.
Приписами п.3 Розділу І Положення передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявністю: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.
Відповідно до п.17 Розділу IV Положення командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини. У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом.
Пунктом 18 Розділу IV Положення визначено, що розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності. Розслідування провадиться посадовою особою, компетентною у питаннях обліку, зберігання та використання відповідного майна або яка має вищу юридичну освіту. Забороняється доручати розслідування посадовій особі, яка є підлеглою чи безпосереднім начальником військовослужбовця чи військовозобов`язаного, призваного на збори, дії яких необхідно розслідувати, а також посадовим особам, які є співучасниками заподіяння матеріальної шкоди чи зацікавлені в результатах розслідування.
Розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки (п.19 Розділу IV Положення).
Отже, до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди.
Згідно з п.23 Положення №243/95-ВР, якщо вину військовослужбовця чи призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню.
Разом з тим, доказів наявності наказу про стягнення з відповідача вищевказаних коштів суду не надано.
Колегія суддів враховує, що згідно з ч.2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до вимог абз.3 п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.
Таким чином, на день виключення військовослужбовця зі списків особового складу з ним має бути проведений повний розрахунок, у т.ч. з матеріального забезпечення.
Пунктом 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 встановлено, що грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Відповідно до положень пунктів 4, 5 Порядку №44 виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
З матеріалів службового розслідування та пояснень позивача вбачається, що провести повністю розрахунок на день виключення військовослужбовців зі списків військова частина не мала, оскільки для цього необхідно подати заявку в ІНФОРМАЦІЯ_2 на відповідну суму та у подальшому зарахувати її на картковий рахунок військовослужбовця. Тому нарахування коштів здійснювалось на день виключення зі списків, а безпосередня виплата грошового забезпечення пізніше, після отримання коштів.
Військовослужбовці, звільнені з військової служби, мають право на виплату грошового забезпечення та на виплату компенсації витрат доходів цієї категорії громадян з податку доходів фізичних осіб та своєчасна виплата такої компенсації є обов`язком позивача.
Враховуючи зазначене, посадовими особами відділів фінансового забезпечення військово частини польова пошта НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 при звільнені військовослужбовців у 2014 році, відповідно до витягів з наказів затверджених командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 до звільнення військовослужбовців проводилося нарахування належного їм грошового забезпечення та одразу після надходження коштів від забезпечуючого фінансового органу в місяці звільнення проводилася виплата грошового забезпечення і проводилася компенсація прибуткового податку по розрахунково-платіжним відомостям в період з червня по липень 2014 року.
За таких обставин, виплата відповідачем компенсації прибуткового податку військовослужбовцям під час безпосередньої виплати грошового забезпечення не суперечить викладеним нормам.
Відповідні суми коштів призначені для використання за призначенням, оскільки фактично є виплаченими з порушенням законодавчого строку. 
Крім того, позивач не надав суду доказів з`ясування причин несвоєчасності такої виплати за умови наявності достатніх коштів для своєчасного виконання відповідного обов`язку, а також доказів, що внаслідок несвоєчасної виплати ним понесені додаткові фінансові витрати.
Актом від 19.01.2018 №5/1 підтверджено знищення первинних фінансових документів за період з 2013-2014 роки, зокрема оборотних відомостей, фінансових звітів використання коштів тощо.
На переконання колегії суддів, службовим розслідуванням, всупереч п.19 Положення №243/95-ВР, не встановлено та не доведено доказами завдання дійсної прямої шкоди, заподіяння її відповідачем внаслідок розкрадання, пошкодження майна, втрата або незаконне використання майна, погіршення або зниження його цінності.
Отже, службовим розслідуванням не підтверджено вини відповідача в заподіянні збитків, оскільки такого факту не встановлено.
Беручи до уваги кожен аргумент, викладений  учасниками справи, доводи апеляційної скарги та апелянта не знайшли свого відображення під час апеляційного розгляду,  через що відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. 
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,  -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26.02.2020 у справі за адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про стягнення збитків – залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26.02.2020 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:                                                                        В. В. Кузьменко 

Судді:                                                                                           Я. М. Василенко 

                                                                                                    О. М. Ганечко                                                  

Повний текст постанови виготовлено 11.06.2020