29.04.20
22-ц/812/695/20
Єдиний унікальний номер судової справи № 472/828/17
Номер провадження № 22-ц/812/695/20 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
29 квітня 2020 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючого - Крамаренко Т.В.,
суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,
із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,
без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 
на ухвалу Веселинівського районного суду Миколаївської області від 12 лютого 2020 року, постановлену під головуванням судді - Чаричанського П.О. в приміщенні того ж суду за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Горизонт» (надалі - ТОВ «ФК «Горизонт») про заміну сторони виконавчого провадження по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (надалі - ПАТ «Дельта Банк») до ОСОБА_1 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження,-

в с т а н о в и л а:

29 січня 2019 року адвокат Кириченко Л.О. звернувся до суду в інтересах ТОВ «ФК «Горизонт» із заявою про заміну сторони виконавчого провадження по цивільній справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.
Заява мотивована тим, що заочним рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 січня 2018 року задоволено позов ПАТ «Дельта Банк». Ухвалено для задоволення вимог ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором № НКЛ-2010339 від 28 травня 2012 року у розмірі 95 968, 28 грн. з яких: 20 895, 39 грн. - сума простроченого кредиту; 34 728,81 грн. - сума прострочених процентів, 40 233, 91 грн. - пеня за несвоєчасне повернення процентів, 110, 17 грн. - сума 3% річних від суми прострочених процентів, звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором б/н від 28 травня 2012 року, який було укладено між ПАТ «Дельта Банк» та  ОСОБА_1  на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області Болгарчук О.Ф. 08 листопада 2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №1391, шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною, що встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
28 жовтня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Горизонт» укладено договір № 2067/к купівлі - продажу прав вимоги та майнових прав та договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки. Тобто, відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, зокрема ТОВ «ФК «Горизонт» є новим кредитором у фінансових відносинах з боржником, а також новим стягувачем у виконавчих провадженнях.
Посилаючись на зазначені обставини, заявник просив замінити сторону у виконавчому провадженні та визначити стягувачем ТОВ «ФК «Горизонт» у виконавчому провадженні № 58743583.
Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 12 лютого 2020 року здійснено заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до відповідача ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження зі стягувача ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «ФК «Горизонт».
Ухвала суду мотивована тим, що оскільки ПАТ «Дельта Банк» передало ТОВ «ФК «Горизонт» право вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 , ТОВ «ФК Горизонт» стало правонаступником, а тому заява про заміну сторони у виконавчому провадженні підлягає задоволенню.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Горизонт» про заміну сторони виконавчого провадження, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що договір № 2067/к купівлі - продажу прав вимог та майнових прав від 28 жовтня 2019 року та договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 28 жовтня 2019 року від імені ПАТ «Дельта Банк» укладено і підписано Сорокіним М.В., який діяв на підставі довіреності, виданої Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадировим В.В., що свідчить про порушення вимог діючого законодавства, а крім того матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження оплати ТОВ «ФК «Горизонт» за договором купівлі-продажу прав вимог та майнових прав.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
У судове засідання сторони не з`явилися про місце й час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону оскаржувана ухвала в повній мірі відповідає.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.
Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13.
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.
Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.
У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Частиною першою статті 18 ЦПК визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження № 61-16059св18) та від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц (провадження № 61-20171св18).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 28 травня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір кредитної лінії, за умовами якого остання отримала грошові кошти у розмірі 37 873 грн. зі сплатою 25,99% річних на строк до 27 жовтня 2014 року (т. 1 а.с.38-44).
З метою забезпечення виконання зобов`язань 28 травня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено посвідчений нотаріально договір іпотеки, предметом якого є двокімнатна квартира АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 46-51).
02 березня 2015 року у ПАТ «Дельта Банк» було запроваджено тимчасову адміністрацію уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації призначено провідного професіонала з питань регулювання неплатоспроможності банків - Кадирова В.В. (т. 1 а.с.62-68). 
Заочним рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 січня 2018 року позов ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. задоволено. Ухвалено для задоволення вимог ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором № НКЛ-2010339 від 28 травня 2012 року у розмірі 95 968, 28 грн. з яких: 20 895, 39 грн. - сума простроченого кредиту; 34 728,81 грн. - сума прострочених процентів, 40 233, 91 грн. - пеня за несвоєчасне повернення процентів, 110, 17 грн. - сума 3% річних від суми прострочених процентів, звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором б/н від 28 травня 2012 року, який було укладено між ПАТ «Дельта Банк» та  ОСОБА_1  на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області Болгарчук О.Ф. 08 листопада 2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №1391, шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною, що встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (т. 1 а.с.176-178).
Рішення набрало законної сили 01 березня 2018 року та 26 березня 2018 року було видано виконавчий лист, в якому ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 26 квітня 2019 року виправлено описку (т. 1 а. с. 202, 211). 
28 жовтня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК Горизонт» укладено договір № 2067/к купівлі - продажу вимоги та майнових прав, відповідно до умов якого, ПАТ «Дельта Банк» передало ТОВ «ФК Горизонт» право вимоги до боржників, позичальників, заставодавців, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах, наведених у Додатках №1, № 2 до цього Договору (а.с.3-5).
Відповідно до Додатку № 1 до Договору № 2067/к від 28 жовтня 2019 року заявник отримав право вимоги за кредитним договором № НКЛ-2010339, укладений з ФОП « ОСОБА_2 . 28 травня 2012 року, за іпотечним договором та договором поруки від 28 травня 2012 року укладеного з ОСОБА_1 (а.с.7-8).
Того ж дня, 28 жовтня 2019 року сторони уклали договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки (а.с.9-10).
Отже, встановлене свідчить про те, що відбулася заміна кредитора у зобов`язанні. 
З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для заміни сторони виконавчого провадження з ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «ФК Горизонт».
Доводи апеляційної скарги про те, що договір № 2067/к купівлі-продажу прав вимог та майнових прав від 28 жовтня 2019 року та договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 28 жовтня 2019 року від імені ПАТ «Дельта Банк» укладено і підписано Сорокіним М.В., який діяв на підставі довіреності, виданої Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадировим В.В., на увагу суду не заслуговують з огляду на наступне.
Так, статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжу, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення, або в силу прямої вказівки закону.
Відомості про визнання договору № 2067/к купівлі-продажу прав вимог та майнових прав від 28 жовтня 2019 року та договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 28 жовтня 2019 року недійсним в матеріалах справи відсутні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
За таких обставин, підстави для скасування ухвали суду першої інстанції відсутні, у зв`язку з чим апеляційну скаргу на підставі ст. 375 ЦПК України слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Веселинівського районного суду Миколаївської області від 12 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного її тексту до Верховного Суду у порядку та випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 04 травня 2020 року.