ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" квітня 2020 р.           Справа№ 925/1234/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Гаврилюка  О.М.
суддів:            Кропивної Л.В. 
          Суліма  В.В. 
 
без виклику сторін
розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 18.11.2019 (повний текст складено 06.12.2019)
у справі № 925/1234/19 (суддя Спаських Н.М.)
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Ватутінського комунального підприємства теплових мереж
про стягнення 75 037,21 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 18.11.2019 у справі №   925/1234/19 у позові відмовлено повністю.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить прийняти апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Черкаської області від 18.11.2019 у справі № 925/1234/19 та відкрити апеляційне провадження, рішення Господарського суду Черкаської області від 18.11.2019 у справі № 925/1234/19 про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 67 053,80 грн., інфляційних втрат в розмірі 3 011,70 грн., та 3% річних в розмірі 4 971,71 грн. - скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо стягнення пені в розмірі 67 053,80 грн., інфляційних втрат в розмірі 3 011,70 грн., та 3% річних в розмірі 4 971,71 грн. - задовольнити. Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 881,50 грн. за розгляд апеляційної скарги покласти на відповідача.
Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.
Скаржник не погоджується із рішенням Господарського суду Черкаської області від 18.11.2019 щодо відмови в задоволенні позовних вимог і вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, зокрема, Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та тепло генеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», ст.ст. 549-552, 599, 625 ЦК України та процесуального - ст.ст. 11, 74, 76, 77, 86, 236 та 238 ГПК України, без дослідження усіх істотних обставин справи та підлягає скасуванню.
Скаржник вказує  на те, що виходячи з аналізу положень ст. 1-3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», законодавцем встановлено наступне:
-          списання заборгованості згідно із ч. 3 ст. 7 Закону, є частиною процедури врегулювання заборгованості відповідно до ст. 1 Закону;
-          дія Закону розповсюджується лише на теплопостачальні, тепло генеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання і водовідведення відповідно до ст. 2 Закону;
-          учасниками процедури врегулювання заборгованості (у тому числі - процедури списання) є підприємства та організації, включені до реєстру - ст. 1 Закону;
-          застосування ч. 3 ст. 7 Закону правомірне лише щодо підприємств та організацій, включених до реєстру.
Скаржник зазначає, що матеріали справи не містять документів, щодо включення підприємства відповідача про включення до реєстру та відповідної ліцензії на виробництво теплової енергії.
Відповідно до витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2020 справу № 925/1234/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Смірнова  Л.Г., Кропивна Л.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Черкаської області від 18.11.2019 у справі № 925/1234/19 залишено без руху, надано скаржнику час для усунення недоліків апеляційної скарги.
Скаржником протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було усунено недоліки та подано до суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору.
Відтак скаржником усунено недоліки апеляційної скарги.
Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду у зв`язку із перебуванням судді Смірнової Л.Г., у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 925/1234/19.
Відповідно до витягу із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 925/1234/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Кропивна Л.В., Сулім В.В.
Враховуючи викладене вище, відповідно до вимог статті 262 Господарського процесуального кодексу України судова колегія визначилась про можливість відкриття апеляційного провадження у справі № 925/1234/19.
Північний апеляційний господарський суд визнав подані матеріали достатніми для відкриття апеляційного провадження. Заперечень проти відкриття апеляційного провадження на час постановлення ухвали до суду не надійшло.
Згідно з ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження).
За правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи, що позовна заява була подана до Господарського суду Черкаської області 18.10.2019 та те, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення 75 037,21 грн., вказана справа, відповідно до приписів ГПК України, відноситься до малозначних справ.
Частиною 10 ст. 270 ГПК України  визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Виходячи із зазначених правових норм, перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Черкаської області від 18.11.2019 у справі № 925/1234/19 у визначеному складі колегії суддів. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Черкаської області від 18.11.2019 у справі №  925/1234/19 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.
02.03.2020 від відповідача через відділ канцелярії суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач вказує на те, що відповідач не підлягав включення до Реєстру та реструктуризації кредиторської заборгованості, оскільки кредиторська заборгованість за спожитий природній газ, використаний станом на 01.07.2016 виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями, згідно з договором купівлі-продажу природного газу від 15.12.2015 №   2188/16-БО-36, погашена повністю 23.06.2016, тобто станом на 31.12.2016 кредиторська заборгованість була відсутня, що підтверджується матеріалами справи. Таким чином, враховуючи, що основна заборгованість відповідачем була сплачена до набрання чинності Законом України № 1730-VIII, а ч. 3 ст. 7 цього Закону не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, відповідач вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Також відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення Господарського суду Черкаської області від 18.11.2019 у справі № 925/1234/19 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення. 
Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, доводи відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши надані до матеріалів справи докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено господарським судом першої інстанції, 15.12.2015 між позивачем та відповідачем  укладено договір № 2188/16-БО-36 постачання природного газу, відповідно до п. 1.1 якого, позивач, за договором постачальник, зобов`язався передати у власність відповідача, за договором споживача, у 2016 році природний газ, а відповідач  зобов`язався прийняти та оплатити цей  природний газ, на умовах цього договору.
Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін і діє  в частині реалізації газу  з 01 січня 2016 року до 31 березня 2016 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 12 Договору).
Згідно із п. 1.2 договору газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва  теплової енергії для надання  послуг з опалення  та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам.
Відповідно п. 2.1 договору позивач передає відповідачу з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року газ обсягом до 312,0 тис. куб. м. (триста дванадцять тисяч куб. м), у тому числі по місяцях кварталів згідно наведеного графіку.
Згідно із статтею 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Факт постачання позивачем та прийняття відповідачем природнього газу на загальну суму 2 230 401,75 грн., підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які підписані обома сторонами, належним чином засвідчені копії яких, наявні у матеріалах справи (а.с. 31-34).
Відповідно до п. 5.2 договору ціна за 1 000 куб. м. газу на дату укладення договору становить 6 474,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді  цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання  природного газу, крім того збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%.
До сплати  за 1000 куб. м. природного газу - 6 603,48 грн., крім того ПДВ - 20 %, всього  з ПДВ 7 924,18 (сім тисяч дев`ятсот двадцять чотири гривні 18 коп.) .
Оплата за природний газ  проводиться відповідачем виключно грошовими коштами відповідно до цін, умов і порядку зарахування  коштів, визначених у п. 5.2 цього договору або у відповідних додаткових угодах.
Датою оплати вважається дата зарахування  коштів на рахунок  позивача.  
Відповідно до п. 6.1 договору остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Як вбачається із розрахунків позивача, повний розрахунок за отриманий за договором газ відповідачем було проведено 23.06.2016, що також не заперечується останнім.
Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно із ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Частиною 1 ст. 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Матеріалами справи підтверджено прострочення відповідачем оплати за поставлений газ, у зв`язку із чим позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 67   053,80 грн., 3% річних у розмірі 4   971,71 грн., інфляційні втрати у розмірі 3   011,70 грн.
30.11.2016 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»  заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього  Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Згідно із ст. 2 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»  дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.
Для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства (статті 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»).
За приписами частини першої  статті 5 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.
На реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до  Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».
Постановою Кабінету Міністрів України №93 від 21.02.2017  затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.
Так, відповідно до пункту 14 вказаного Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно з  Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.
Водночас, частиною 3  статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»  передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина 3  статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»  є нормою прямої дії. При цьому застосування приписів частини 3  статті 7 цього Закону  не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зазначеної правової позиції дотримується Верховний Суд (постанови від 06.06.2018 у справі №   925/770/17, від 01.04.2019 у справі №   922/2784/18,  від 16.01.2020 у справі №   922/939/19, від 22.01.2020 у справі №   917/602/19).
Застосування цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої статтями 1,  2,  3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», за умови погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом.
Якщо заборгованість погашено до набрання чинності  Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», тоді положення статей 1, 2, 3 вказаного Закону не застосовуються. Відтак не потребує доведення факт включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість, яка є предметом регулювання цим Законом, не нараховуються, а нараховані підлягають списанню, у зв`язку з припиненням зобов`язань щодо їх сплати, на підставі частини третьої  статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.03.2020 у справі №   925/853/19.
Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як вже зазначалось, на виконання умов договору купівлі-продажу природного газу на загальну суму 2 230 401,75 грн.
Також матеріалами справи підтверджено, що хоча відповідачем і порушено свої зобов`язання щодо строків оплати поставленого позивачем газу, однак, згідно із розрахунком позивача, відповідачем за отриманий за договором газ сплачено 23.06.2016, тобто до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що заявлені позивачем до стягнення пеня, 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з несвоєчасною оплатою відповідачем вартості поставленого природного газу, який використовувався для виробництва теплової енергії, і така заборгованість погашена відповідачем до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», не нараховуються та підлягають списанню відповідно до вимог статті 7 вказаного закону, а виконання такої норми (списання санкцій) не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.
Отже, підсумовуючи викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що обставини справи у їх сукупності свідчать про безпідставність і необґрунтованість заявленого позову, а тому погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відмову у його задоволенні в повному обсязі, оскільки даний позов не ґрунтується на нормах чинного законодавства та не підтверджений матеріалами справи.
Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.
Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було. 
З огляду на вищевикладене, правові підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду Черкаської області від 18.11.2019 у справі №   925/1234/19 та для задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна», відсутні.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Скаржником у апеляційній скарзі не наведено порушень норм процесуального права, передбачених ч. 3 ст. 277 ГПК України, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення. 
Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду Черкаської області від 18.11.2019 у справі № 925/1234/19.
Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.
Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України.  
За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.
З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги - Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна», згідно із ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» залишити без задоволення. 
2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 18.11.2019 у справі №   925/1234/19 залишити без змін.
3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна».
4. Справу № 925/1234/19 повернути до Господарського суду Черкаської області.

          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя                                                                      О.М. Гаврилюк 

Судді                                                                                Л.В. Кропивна

                                                                                В.В.  Сулім