ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

20 травня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 203/299/20 (2-а/0203/27/2020)	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого  судді  Панченко О.М. (доповідач),
суддів:                        Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,     

розглянувши у письмовому провадженні  адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
          на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2020 (суддя Колесніченко О.В., м. Дніпро) у справі № 203/299/20
          за позовом ОСОБА_1 
          до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради,
          третя особа: інспектор з паркування Відділу контролю за паркуванням Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Мельніков Віталій Станіславович,
          про скасування постанови,-

встановив:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності серії ІД №00055381, винесену спеціалістом І категорії інспектором з паркування Відділу контролю за паркуванням Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Мельніковим Віталієм Станіславовичем про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у розмірі 255,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.03.2020 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Вказане рішення суду мотивовано обґрунтованістю оскаржуваної постанови, що підтверджено фотознімками, долученими до матеріалів справи.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник послався на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19.12.2019 по справі № 686/13619/17, згідно якої тротуар, як і проїзна частина, є складовим елементом дороги загалом. Зазначив, що на відповідній ділянці встановлено знак 5.39 «Зона стоянки», який визначає зону, де дозволена стоянка, за умов, що зазначаються на знакові або додаткових табличках під ним. Дія знаку поширюється на всю позначену територію. Під знаком встановлено табличку 7.6.4 та 7.14. На підтвердження вказаних обставин надав роздруківку відповідного фотознімку. Водночас, суд першої інстанції упереджено прийняв доводи відповідача щодо встановлених знаків, погодившись з відповідачем, що на ділянку, де знаходиться тротуар, на якому було припарковано автомобіль скаржника, розповсюджується дія знаку 5.38 «Місце стоянки» із табличкою 7.6.1. З огляду на це, скаржник просив рішення суду першої інстанції скасувати та винести нове рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідач з вимогами апеляційної скарги не погодився, надав відзив на неї, у якому, враховуючи норми ч. 4 ст. 308 КАС України,  вказав на недопустимість наданих скаржником доказів, які не були надані ним до суду першої інстанції. Також, вказав, що його посилання на табличку 7.6.1, яке було враховано судом першої інстанції мало місце лише в частині витягу з постанови Верховного Суду від 17.05.2018 по справі № 750/3679/17. Крім того, відповідач зазначив, що судом першої інстанції було вірно встановлено факт паркування автомобілю скаржником саме на тротуарі за відсутності відповідного дорожнього знаку та за наявності розмічених відповідними смугами паркувальних місць на проїзній частині.
У судове засідання 20.05.2020 учасники справи не з`явилися, повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило. У відповідності до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі постанови серії ІД №00055381 від 09 грудня 2019 року, винесеної інспектором з паркування відділу контролю за паркуванням Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП  у вигляді штрафу в сумі 255,00 грн. у зв`язку з тим, що ним 20 листопада 2019 року о 12 год. 58 хв. за адресою: м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 107 транспортним засобом Peugeot 3008, НОМЕР_1 здійснено стоянку на тротуарі (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками), чим порушено вимоги пп. «б» п.15.10 Правил дорожнього руху (а.с.7).
Також, інспектором було проведено фотофіксацію правопорушення в режимі фотозйомки технічним засобом LOGIC INSTRUMENT FIELDBOOK K80V2, про що у відповідності до вимог ст. 283 КУпАП вказано у постанові.
Після встановлення за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів належності транспортного засобу ОСОБА_1 , відносно нього складена зазначена вище постанова, правомірність винесення якої є предметом судового розгляду у межах цієї адміністративної справи.
При вирішенні справи колегія суддів виходить з наступного.
Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
У примітці ст. 122 КУпАП роз`яснено, що суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент його вчинення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - третьою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмежень швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки і стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, - юридична або фізична особа, за якою зареєстровано транспортний засіб.
Згідно зі ст. 4 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Згідно п. 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Підпунктами «б» та «в» п. 15.10 Правил дорожнього руху передбачено, що: б) стоянка забороняється на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками); в) на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.
Відповідно до п. 15.6. Правил дорожнього руху стоянка всіх транспортних засобів у місцях, позначених дорожніми знаками 5.38, 5.39, встановленими з табличкою 7.6.1, дозволяється на проїзній частині вздовж тротуару, а встановленими з однією з табличок 7.6.2-7.6.5 - легкових автомобілів і мотоциклів тільки так, як показано на табличці.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що при складенні оскаржуваної постанови інспектором проведено фотофіксацію правопорушення в режимі фотозйомки технічним засобом LOGIC INSTRUMENT FIELDBOOK K80V2, про що у відповідності до вимог ст. 283 КУпАП вказано у постанові.
Веб-сайт, посилання на який міститься в оскаржуваній постанові, https://ipkp.dniprorada.gov.ua/results/ через ідентифікатори доступу до зображень - державний номер транспортного засобу Peugeot 3008, НОМЕР_1 , та постанову серії НОМЕР_2 , містить 6 фотознімків, виконаних з різних ракурсів, які відображають: дату порушення 20 листопада 2019 року, час вчинення правопорушення - з 12:39:05 до 12:58:15, місце розташування транспортного засобу Peugeot 3008, НОМЕР_1 за адресою правопорушення: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 107, GPS координати: 48.473430N, 35.026429Е.
Також, судом першої інстанції вірно встановлено, що на вказаних фотознімках розташування вищезазначеного автомобіля не змінювалось по відношенню до нерухомих об`єктів та географічних координат, а фіксація незмінного положення автомобіля протягом 9 хвилин свідчить про те, що транспортний засіб здійснив стоянку, а не зупинку.
Крім того, з фотознімків, зроблених на місці події вбачається та скаржником у апеляційній скарзі не заперечується, що транспортний засіб Peugeot 3008, НОМЕР_1 повністю знаходиться на тротуарі, ближче до середини, оскільки найближчий до краю тротуару, що примикає до проїзної частини об`єкт - є дерево, огороджене бордюрним каменем, а також на ділянці, на яку не поширює свою дію знак 5.38 «Місце стоянки» із відповідною табличкою. Поряд із цим, скаржник залишив автомобіль на стоянку за наявності розмічених відповідними смугами паркувальних місць на проїзній частині дороги біля правого краю тротуару, здійснивши паркування автомобілю саме на тротуарі.
Разом із цим, на думку колегії суддів, слід врахувати наступне.
Наявність дерева ніяк не впливає на кваліфікацію порушення, а «край тротуару» , як поняття, не визначено ПДР, тому висновки суду є необґрунтованими, жодними вимірами не підтверджуються. Доказів наявності знаку 5.8. із табличкою 7.6.1 у матеріалах справи не міститься. 
У ч. 1 ст. 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплено у ч. 1 ст. 6 КАС України. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (ч. 2 ст. 6 КАС України).
Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен бути якісним, щоби виключити будь-який ризик свавілля.
На думку Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що формулювання національного законодавства повинно бути достатньо передбачуваним, щоб дати особам адекватну вказівку щодо обставин та умов, за яких державні органи мають право вдатися до заходів, які вплинуть на їхні конвенційні права (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «C.G. та інші проти Болгарії» (C.G. and Others v. Bulgaria, заява № 1365/07, пункт 39), «Олександр Волков проти України» (Oleksandr. Ukraine, заява № 21722/11, пункт 170)).
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року (Cantoni v. France, заява № 17862/91, пункти   31 - 32), «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року (Vyerentsov v. Ukraine, заява №   20372/11, пункт 65)).
Аналізуючи п. 15.6,  пп. «б» та пп. «в» п. 15.10 Правил дорожнього руху у системній взаємодії, колегія суддів дійшла висновку, що між цими нормами існує певна колізія, яку слід розтлумачити так, що стоянка легкового автомобілю на тротуарі можлива у декількох випадках:
а) у місцях, позначених дорожніми знаками 5.38, 5.39, встановленими з табличками 7.6.1, 7.6.2-7.6.5 тільки у спосіб, позначений на табличці;
б) на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 метри.
Тобто, пп. «в» слід вважати виключенням із загальної заборони, передбаченої підпунктом «б» п. 15.10 Правил дорожнього руху, рівно як і при застосуванні табличок 7.6.2, 7.6.3., 7.6.5 у місцях, позначених дорожніми знаками 5.38, 5.39. В іншому випадку пп. «в»  втрачав би будь-який сенс і можливість його практичного застосування, оскільки повністю нівелювався пп. «б».
Таким чином, колегія суддів вважає, що притягнення до відповідальності за порушення пп. «б» п. 15.10 Правил дорожнього руху неможливо, якщо автомобіль було припарковано із дотриманням умов, передбачених п. «в» вказаного пункту Правил.
Отже, на думку колегії суддів, підлягає доведенню відповідачем недотримання скаржником таких умов, а саме - розташування легкового автомобілю на краю тротуару, де для руху пішоходів залишається менше двох метрів.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції послався на те, що скаржник залишив свій автомобіль на тротуарі, ближче до середини, оскільки найближчий до краю тротуару, що примикає до проїзної частини об`єкт - є дерево, огороджене бордюрним каменем.
Проте, колегія суддів зазначає, що у спірному випадку встановленню підлягає дотримання скаржником пп. «в» п. 15.10 Правил дорожнього руху, а саме наявність дільниці тротуару, на якому скаржником було припарковано автомобіль, ширина якої становить не менше двох метрів.
Вказана обставина судом першої інстанції досліджена не була.
Також, доказів паркування скаржником легкового автомобілю на краю тротуару, де для руху пішоходів залишається менше двох метрів відповідачем суду не надано. Посилання на вказані обставини у відзиві на позовну заяву, а також на апеляційну скаргу – відсутні.
Крім того, на думку колегії суддів, порушення правил стоянки за умов вчинення його водієм легкового автомобілю та за наявності ширини тротуару, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м, підлягає кваліфікації за пп «в», а не п «б» п. 15.10, оскільки диспозиція норми має факультативні ознаки: воно вчиняється спеціальним суб`єктом і у відповідному місці.
З урахуванням цього, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції було винесено без встановлення усіх обставин справи, внаслідок чого, враховуючи норми п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України, вказане рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення на корить скаржника.
З огляду на це, керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2020 року у справі № 203/299/20 – скасувати.
Позов задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності серії ІД №00055381, винесену спеціалістом І категорії інспектором з паркування Відділу контролю за пакуванням Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Мельніковим Віталієм Станіславовичем про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у розмірі 255,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.
Провадження у справі № 203/299/20 – закрити.

          Постанова апеляційного суду набирає законної сили с дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий   суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова