ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 657/2243/19 Головуючий в І інстанції: Скригун В.В.
Номер провадження: №22-ц/819/663/20 Доповідач: Майданік В.В.

П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого         Майданіка В.В.,
       суддів:         Кутурланової О.В.,
                               Орловської Н.В.,
       секретар                Литвиненко В.О.,         

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в залі суду в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , діючого від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН", на рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 16 січня 2020 року, у складі судді Скригун В.В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, 
В С Т А Н О В И В :

22 листопада 2019 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідачана користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 103279,60грн та судові витрати в розмірі 1921,00грн.

Позов обґрунтований наступним.
ТОВ "ВЕЛЛФІН" є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності. Порядок отримання та надання позики регламентується Правилами надання грошових коштів у вигляді позики ТзОВ "ВЕЛЛФІН", які розміщені на офіційному веб-сайті товариства https://creditup.com.ua. 
25 жовтня 2016 року відповідач, у встановленому п.п.4.1, 4.2. Правил порядку, оформив заявку для отримання позики, на підставі якої між ТОВ "ВЕЛЛФІН" та відповідачем було укладено договір позики № 84113, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 2400,00грн строком на 30 днів зі сплатою процентів за користування кредитом. 
Реєстрація відповідача на сайті ТОВ "ВЕЛЛФІН", подання відповідачем заповненої заявки на отримання позики та її підтвердження ТОВ "ВЕЛЛФІН" у передбачений Правилами спосіб, вчинення відповідних дій щодо отримання позики, свідчить про те, що відповідач підтвердив свою згоду з усіма істотними умовами отримання позики, а укладений та підписаний між сторонами договір в електронній формі в силу приписів статей 6, 627 ЦК України, ст.12 Закону України "Про електронну комерцію" вважається таким, що прирівнюється до договору у письмовій формі. 
Відповідачем умови кредитного договору не виконувалися, внаслідок чого утворилася заборгованість перед позивачем станом на 21.11.2019 року в розмірі 103279,60грн, з яких: 2400,00грн – основний борг; 48513,60грн – заборгованість по процентах; 52366,00грн – заборгованість по прострочених процентах. 
На підставі вказаного просить позов задовольнити.

У своєму відзиві адвокат Кушнеренко Тамара Валеріївна, діюча від імені відповідача, просила у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що оспорюваний договір у визначеному законом порядку відповідачем не підписаний, що відповідачем не надано доказів підписання позивачем вказаного договору електронним підписом чи електронним цифровим підписом, відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".

Оскаржуваним рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 16 січня 2020 року позов було задоволено частково. Суд вирішив: 
--- стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 25 жовтня 2016 року в сумі 2400,00грн та відсотки за користування кредитом за період з 25 жовтня 2016 року по 26 листопада 2016 року в сумі 1296 грн, а всього 3696,00грн; 
--- стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 69,10грн;
--- в задоволені решти позовних вимог відмовити.

       В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати зазначене рішення повністю й ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. При цьому послався на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема, зазначив, що поза увагою суду залишилась умова п.1.2. Договору про те, що строк дії Договору встановлено 30 днів, але в будь-якому разі Договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором, що відповідає чинному законодавству та вільному волевиявленню сторін договору. Також вказав, що суд першої інстанції не дослідив та не взяв до уваги порядок укладення Договору позики, який здійснюється з використанням одноразового ідентифікатора, а також Правила надання грошових коштів у вигляді позики, затверджені наказом директора ТОВ "ВЕЛЛФІН", а також не врахував порушення позичальником умов договору позики. Також зазначив, що судом не враховано й того, що відповідачем не спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості.

У своєму відзиві представник відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Відповідно до положень п.п.1 і 2 ч.1 та ч.4 ст.274, ч.6 ст.19, ч.1 ст.368, ст.369 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розгляд вказаної апеляційної скарги проводити за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження,без повідомлення учасників справи, як і було зазначено в ухвалі про відкриття апеляційного провадження у справі, в якій також було відмовлено у задоволенні клопотання представника скаржника про розгляд справи з обов`язковим повідомленням (викликом) учасників справи. 

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне. 

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (ЄДРЮОВОПГФ) та Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи позивач ТОВ "ВЕЛЛФІН" є юридичною особою, яка діє на підставі Статуту та зареєстровано як фінансова установа відповідно до розпорядження № 2606 від 27 жовтня 2015 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Основним видом діяльності вказаного товариства є кредитування, що підтверджується Витягом з ЄДРЮОВОПГФ.

Наказом директора ТОВ "ВЕЛЛФІН" № 2-1 від 27 жовтня 2015 року затверджені Правила надання грошових коштів у вигляді позики, які розміщені на офіційному веб-сайті товариства https://creditup.com.ua.

Відповідно до положень вказаних Правил:
--- заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в особистому кабінеті на сайті товариства (п.4.1.);
--- заявник для оформлення позики оформляє заявку на сайті шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення (п.4.2.);
--- у разі прийняття товариством позитивного рішення про надання позики, товариство направляє заявнику на підписання договір про отримання позики. Договір направляється шляхом надсилання електронного повідомлення на електрону адресу зазначену заявником у заявці (п.6.1.);
--- договір позики із заявником укладається на умовах та в порядку визначеному цими правилами (п.6.2.);
--- у разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС- повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці, з розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті шляхом надсилання електронного повідомлення на електрону адресу, зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню, заявник отримує електронну копію договору позики (п.6.3.); 
--- у разі отримання договору позики засобами електронного зв`язку, заявник укладає договір позики з товариством в особистому кабінеті (п.6.4.); 
--- для підписання електронної форми договору позики заявник здійснює вхід на сайт товариства та за допомогою логіну та паролю входить до особистого кабінету (пункт 6.7.).
--- товариство надає позику у порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в договорі позики, на рахунок банківської платіжної картки, зазначеної в заявці (п.6.10);
--- перерахування грошових коштів здійснюється в строки не пізніше 1 (одного) робочого дня з дати підписання договору позики сторонами (п.6.11.); 
--- датою укладення договору позики між товариством і позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок (п.6.12.).

Позивач ТОВ "ВЕЛЛФІН" свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач приєднався до Правил надання грошових коштів у вигляді позики, розміщених на сайті ТОВ "ВЕЛЛФІН", оформив заявку та отримав грошові кошти у вигляді позики на платіжну картку від ТОВ "ВЕЛЛФІН", які не повернув у строк та в порядку, що встановлені договором.

На підтвердження укладення договору позики позивачем надано копію договору № 84851 від 25 жовтня 2016 року (а.с.19-23), який оформлений сторонами в електронній формі, роздруківку заявки з офіційного веб-сайті товариства https://creditup.com.ua., лист від 30 жовтня 2019 року (а.с.25) про перерахування коштів на платіжну картку відповідача через відповідну платіжну систему. 

Задовольняючи частково позовні вимоги, стягуючи заборгованість за договором позики від 25 жовтня 2016 року в сумі 2400,00грн й відсотки за користування кредитом за період з 25 жовтня 2016 року по 26 листопада 2016 року в сумі 1296,00грнта відмовляючи в задоволенні решти вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник у передбачений в договорі строк суму позики 2400,00грн та нараховані проценти за користування позикою в межах строку кредитування не повернув, унаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики 2400,00грн та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 25 жовтня 2016 року по 26 листопада 2016 року в сумі 1296,00грн, виходив з того, що після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. 

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки до нього він дійшов при повному та всебічному дослідженні обставин справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, і вирішив справу з дотриманням норм процесуального права. 

Згідно зі ст.ст.76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

За ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Згідно із ст.638 вказаного Кодексу, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

За положеннями ст.ст.1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Законом України "Про електронну комерцію" встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У ст.3 вказаного Закону визначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ст.11 вказаного Закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

За ч.12 ст.11 вказаного закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 
--- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 
--- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 
--- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно п.6 ч.1 ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до положень Закону України "Про електронний цифровий підпис", який діяв на час виникнення спірних правовідносин (втратив чинність з 07.11.2018 року):
--- електронний підпис – дані в електронній формі, які додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язані та призначені для ідентифікації підписувача цих даних (абз.2 ч.1 ст.1);
--- електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (абз.3 ч.1 ст.1).

Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ "ВЕЛЛФІН" перебувають в загальному доступі, розміщенні на офіційному сайті фінансової установи та, в розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України, є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Встановлено, що 25 жовтня 2016 року відповідач у порядку, встановленому пунктами 4.1, 4.2. Правил надання коштів у вигляді позики, оформив на сайті ТОВ "ВЕЛЛФІН" заявку для отримання позики у розмірі 2400,00грн шляхом заповнення всіх полів заявки із зазначенням даних банківської картки, на яку просить перерахувати кошти.

Позивач ТОВ "ВЕЛЛФІН" 25 жовтня 2016 року через ТОВ Фінансова компанія "ВЕЙ ФОР ПЕЙ", з яким у позивача укладено договір про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18 травня 2016 року (а.с.26-28), здійснило переказ коштів в розмірі 2400,00грн на платіжну картку відповідача.

Між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до укладеного між сторонами договору позики № 84851 від 25 жовтня 2016 року позичальник ОСОБА_2 отримав кошти у розмірі 2400,00грн на умовах строковості, зворотності, платності строком на 30 днів.

Доказом підтвердження отримання коштів є лист від 30.10.2019 року від ТОВ Фінансова компанія "ВЕЙ ФОР ПЕЙ" від 30 жовтня 2019 року, у якому зазначається сума коштів (2400,00грн), власник картки ( ОСОБА_2 ), маска картки ( НОМЕР_1 ), код авторизації ( НОМЕР_2 ), номер транзакції в системі WayForPay – НОМЕР_3 . 

Пунктом 1.5 договору позики № 84851 від 25 жовтня 2016 року передбачено, що нарахування процентів за користування позикою проводиться наступним чином: розмір основних процентів складає: 1,8 процента від суми позики, але не менше ніж 20грн за перший день користування позикою; 1,8 процента від суми позики, щоденно, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.2. цього договору; 3,8 проценти від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п. 1.2. цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань. Сума процентів за користування позикою нараховується в день погашення позики.

Відповідно до п.3.1. Договору сторони досягли згоди, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до графіку розрахунків.

Згідно визначеного сторонами графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною договору позики, повернення позики здійснюється позичальником одним платежем 24 листопада 2016 року в сумі 3696,00грн, з яких 2400,00грн – сума по договору; 1296,00грн – сума до сплати процентів.

З наданої позивачем довідки щодо заборгованості вбачається, що станом на 21 листопада 2019 року за позичальником ОСОБА_2 перед позикодавцем обліковується заборгованість в розмірі 103279,60грн, з яких: 2400,00грн – основний борг; 48513,60грн – заборгованість по процентах; 52366,00грн – заборгованість по прострочених процентах. 

Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

Відповідно до ст.610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення – невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відповідач ОСОБА_2 взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк кошти (суму позики) та нараховані відсотки за користування позикою не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики 2400,00грн та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 25 жовтня 2016 року по 26 листопада 2016 року в сумі 1296 грн.

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені ст.ст.1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору.

Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Приписи абзацу 2 ч.1 ст.1048 вказаного Кодексу про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Судом встановлено, що за умовами договору позики № 84851 від 25 жовтня 2016 року ТОВ "ВЕЛЛФІН", як фінансова установа, надало позичальнику позику, а відповідач зобов`язувався повернути кошти у повному розмірі 24 листопада 2016 року.

ТОВ "ВЕЛЛФІН", відповідно до ст.1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 24 листопада 2016 року. А після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Розрахунок заборгованості позивача свідчить про те, що визначена до стягнення заборгованість по процентах (48513,60грн – заборгованість по процентах; 52366,00грн – заборгованість по прострочених процентах) включає період з 25 листопада 2016 року по 21 листопада 2019 року, який виходить за межі строку кредитування.

Таким чином, судом першої інстанції зроблено правильний висновок про те, що оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлена позикодавцем ТОВ "Веллфін" вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по основних та додаткових процентах за користування позикою за період з 26 листопада 2016 року по 21 листопада 2019 року є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 14.11.2019 року у справі № 462/3387/19.

На підставі встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного і мотивованого висновку про часткове задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами та висновків суду не спростовують. Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на умови договору позики (зокрема, його п.1.2.), оскільки, як зазначалось, після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Також підлягають відхиленню й посилання на порядок укладення Договору позики, Правила надання грошових коштів у вигляді позики та на порушення позичальником умов договору позики, оскільки суд першої інстанції правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, і вирішив справу з дотриманням норм процесуального права. Крім того, підлягають залишенню поза увагою й посилання на неспростування наданого позивачем розрахунку заборгованості, оскільки стороною відповідача позовні вимоги заперечувались в повному обсязі. Судом же першої інстанції зроблено правильний висновок про те, що після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Оскільки суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду – без змін. 

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , діючого від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН", залишити без задоволення.

       Рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 16 січня 2020 року залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови – 19 травня 2020 року.

Головуючий                                        _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді:                                                _ _ _ _ _ _ _ _ _          О.В. Кутурланова
        
                                               _ _ _ _ _ _ _ _ _          Н.В. Орловська