ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/14676/16                                            Головуючий у І інстанції - Григорович П.О.
                                                                                   Суддя-доповідач - Мельничук В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  03 червня 2020 року                                                                                            м. Київ

  Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                Головуючого-судді:                  Мельничука В.П.        
                                                   суддів:                  Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,    

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2019 року    у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс» до Головного управління ДФС у м. Києві   про   скасування податкової вимоги № 859-17 від 06.07.2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Державне підприємство «Науково-технічний комплекс «Імпульс» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просило скасувати податкової вимоги № 859-17 від 06 липня 2016 року.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу № 859-17 від 06 липня 2016 року, складену Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві.
Не погоджуючись з постановленим рішенням, Головного управління ДПС у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду першої інстанції скасувати  та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.
В апеляційній скарзі Головне управління ДПС у м. Києві посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Зокрема, Головне управління ДПС у м. Києві в апеляційній скарзі зазначає, що Позивачем 28.12.2015 року подано уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок                     № 9262011661, згідно якого платником самостійно нараховано основного платежу в сумі              219 420,00 гривень та штрафні санкції в сумі 6 583,00 гривень. Відповідно до п.п. 129.1.2 ст. 129 Податкового кодексу нараховано пеню в розмірі 45 879,82 гривень. Станом на 06.07.2016 року згідно даних інформаційної системи органів ДФС по Державному підприємству «Науково-технічний комплекс «Імпульс» обліковувалася заборгованість по податку на додану вартість у сумі 40 501,44 гривень, яка виникла згідно податкової декларації від 16.04.2016  року № 9057847994. На підставі ст. 59 Податкового кодексу була сформована податкова вимога від 06.07.2016 року № 859-17. 26 липня 2016 року податковий борг у сумі 40 501,44 грн. Позивачем сплачено платіжним дорученням від 26.07.2016 року № 6667648, відповідно до п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу кошти зараховано в рахунок погашення податкового боргу. Згідно  з ст. 60 Податкового кодексу податкова вимога від 06.07.2016 року № 859-17 вважається відкликаною.
Також, разом з апеляційною скаргою представником Головного управління ДПС у м. Києві подано клопотання про заміну Відповідача у справі з Головного управління ДФС у м. Києві на Головне управління ДПС у м. Києві, оскільки припинена діяльність органів Державної фіскальної служби України.
Надаючи правову оцінку клопотанню Головного управління ДФС у м. Києві про заміну Відповідача у справі на його правонаступника, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з  постановою Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України»       було утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. Водночас, установлено, що Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.
Відповідно до         розпорядження Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 682-р       із змінами і доповненнями, внесеними         постановою Кабінету Міністрів України від 25 вересня 2019 року № 846  уряд   погодився з пропозицією Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї         постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року № 227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» (Офіційний вісник України, 2019 р., № 26, ст. 900) функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Відтак, вказаною особою підтверджено наявність підстав, визначених ст. 52 КАС України, для здійснення заміни Відповідача її правонаступником.
Колегія суддів вважає за необхідне задовольнити подане клопотання та здійснити заміну Відповідача у порядку процесуального правонаступництва з Головного управління ДФС у м. Києві на Головне управління ДПС у м. Києві.
Позивачем відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).
Відповідно до ч. 1   ст. 308 КАС України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що Позивачем 28.12.2015 року подано уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок № 9262011661, згідно якого платником самостійно нараховано основного платежу в сумі 219 420,00 гривень та штрафні санкції в сумі 6 583,00 гривень.
Контролюючим органом відповідно до п.п. 129.1.2   ст. 129 Податкового кодексуУкраїни   в автоматичному режимі нараховано пеню в розмірі 45 879,82 гривень.
Станом на 06.07.2016 року згідно даних інформаційної системи органів ДФС за Державним підприємством «Науково-технічний комплекс «Імпульс» обліковувалась заборгованість по податку на додану вартість у сумі 40 501,44 гривень, яка виникла згідно податкової декларації від 16.04.2016 року № 9057847994.
Враховуючи вищевикладене, на підставі   ст. 59 Податкового кодексу   була сформована податкова вимога від 06.07.2016 року № 859-17.
Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції  виходив з того, оскільки дії контролюючого органу по нарахуванню пені в сумі 45 879,82 грн. визнано протиправними Окружним адміністративним судом міста Києва відповідно до постанови від 06.09.2017 року у справі № 826/7460/17 (яка набрала законної сили), подальше направлення поточних платежів на погашення такої пені не можна вважати правомірним, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що повідомлення Позивача про наявність боргу станом на 05.07.2016 року в сумі 40501,44 грн. є протиправним, а оскаржувана вимога підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2   статті 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює   Податковий кодекс України (далі - ПК України).
За приписами підпункту   14.1.39   пункту   14.1   статті   14 ПК України   грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
За змістом норм пункту   36.1   статті   36 ПК України   податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Відповідно до пункту   31.1   статті   31 ПК України   строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
Пунктами   38.1   та 38.3 статті   38 ПК України   встановлено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Спосіб, порядок та строки виконання податкового обов`язку встановлюються цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Так, відповідно до пунктом   54.1   статті   54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Згідно з пунктом   57.1. статті   57 ПК України   платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При цьому, в розумінні підпункту   14.1.175   пункту   14.1   статті   14 ПК України, сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом, набуває статусу податкового боргу.
За приписами підпунктом   59.1   статті   59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Також, податкова вимога надсилається (вручається) коли платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (пункт   59.4 статті   59 цього   Кодексу).
Згідно з положеннями розділу ІІІ Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого   наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 року № 610, податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючих органів.
Відповідно до підпунктом   59.3   статті   59 ПК України   податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
За приписами п. 87.9. ст. 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції передумовою складення оскаржуваної в рамках даної справи податкової вимоги стали обставини нарахування контролюючим органом пені в сумі 45   879,82 грн. на підставі поданої Позивачем уточнюючої податкової декларації.
Так, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2017 року у справі № 826/7460/17, яка набрала законної сили згідно з ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2017 про повернення апеляційної скарги,      адміністративний позов Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс» - задоволено.
Визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо нарахування пені в сумі      45 879,82 грн.
Зобов`язано Державну податкову інспекцію у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві вилучити з інтегрованої картки платника податків ДП «НТК «Імпульс» (податковий номер 14307765) нараховану пеню в сумі 45 879,82 грн.
Визнано протиправними та скасовано видані 16 травня 2017 року Головним управління Державної фіскальної служби у м. Києві податкову вимогу № 26609-17 і рішення № 26609-17 від 16.05.2016 року про опис майна у податкову заставу.
За змістом ч. 4   ст. 78 КАС України   обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
За таких обставин, оскільки дії контролюючого органу по нарахуванню пені в сумі 45       879,82 грн. визнано протиправними в судовому порядку, подальше направлення поточних платежів на погашення такої пені не можна вважати правомірним, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що повідомлення Позивача про наявність боргу станом на 05.07.2016 року в сумі 40501,44 грн. є протиправним, а оскаржувана вимога підлягає скасуванню, з чим погоджується колегія суддів.
При цьому, доводи Відповідача в апеляційній скарзі про те, що податкова вимога погашена в порядку   п. 87.9 ПК України   за рахунок сплати поточних зобов`язань, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки Позивач у випадку незгоди з правомірністю оскаржуваного акта індивідуальної дії був позбавлений можливості не погашати борг за податковою вимогою, адже погашення податкового боргу в порядку черговості його виникнення здійснюється без згоди на те платника податків.
Згідно з частиною 1   статті 77 КАС України   Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених   статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України   в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.
При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Положеннями ст. 242 КАС України      рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1   ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.      
Розглянувши доводи Головного управління ДПС у м. Києві викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 241,   242,   243,   308,   311,   315,   316,   321,   322,   325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення,   а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2019 року -      без змін.            
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.   

Головуючий-суддя:                                                                      В.П. Мельничук

                      Судді:                                                                      І.О. Лічевецький 

                                                                                                          О.М. Оксененко