КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 760/2158/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7707/2020
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
26 травня 2020 року                                                                                 м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ : 
суддя-доповідач Слюсар Т.А. 
суддів: Волошиної В.М., Мостової Г.І.,  
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року у складі судді Українця В.В.,
у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-  
 
   В С Т А Н О В И В :
 
У січні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі -АТ КБ «ПриватБанк») звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідач підписав анкету-заяву № б/н від 29 вересня 2008 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 1 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.
Посилаючись на те, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 30 вересня 2018 року становить 15 352 грн. 38 коп., з яких: 845 грн. - заборгованість за кредитом, 11 738 грн. 22 коп. - проценти за користуванням кредитом, 1800 гривень - пеня та комісія, штрафи: 250 гривень - (фіксована частина); 719 гривень 16 копійок - штраф (процентна складова).
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року позов акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача фактично отриману суму кредитних коштів у розмірі 845 гривень та 1921 гривню судового збору.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків, пені і штрафу.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що місцевий суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача процентів та неустойки, а також допустив порушення принципу платності кредитного договору, позивач просить апеляційну скаргу задовольнити.
За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Вивчивши матеріали справи та  доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, враховуючи таке.
Як убачається з матеріалів справи, 29 вересня 2009 року ОСОБА_1 підписав анкету-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.8).
Згідно інформації, викладеної у вказаній заяві ОСОБА_1 підтвердив, що  погоджується із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Згідно даних позовної заяви та долученого позивачем до справи розрахунку, станом на 29 вересня 2009 року, банком визначена заборгованість  ОСОБА_1 за зобов`язаннями, яка становить 15 352 грн. 38 коп., з яких: 845 грн. - заборгованість за кредитом, 11 738 грн. 22 коп. - проценти за користуванням кредитом, 1800 гривень - пеня та комісія, штрафи: 250 гривень - (фіксована частина); 719 гривень 16 копійок - штраф (процентна складова)(а.с.5-7).
Відповідно до матеріалів справи, боржником факт отримання платіжної картки, грошових коштів не оспорюється, як і не спростовується факт користування отриманими в кредит коштами.
Колегія суддів вважає помилковими висновки районного суду про відсутність правових підстав до стягнення з ОСОБА_1 відсотків за користування кредитом та неустойки у вигляді штрафу з посиланням на те, що внутрішні документи банку при укладенні кредитного договору не містили умови про сплату процентів за користування кредитним коштами та неустойки, а також їх розміри та порядок нарахування.
При цьому, колегія суддів враховує наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Між тим, районний суд, в порушення положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України не вжив заходів щодо ефективного розгляду справи. 
 Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). 
У частинах 1, 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Встановлено, що позивач свої зобов`язання виконав, зворотне відповідачем не спростовано, боржник ж у свою чергу порушив визначені договором зобов`язання, в результаті чого виникла заборгованість, а дані долученої до справи виписки по рахунку свідчать про те, що за наданим кредитом відбулися періодичні погашення, останнє - 01 вересня 2015 року (а.с.5-7).
Отже, матеріалами справи підтверджено існування між сторонами договірних відносин.
Зі змісту підписаної ОСОБА_1 анкети-заяви від 29 вересня 2009 року убачається, що позичальник згоден з тим, що банком надано послугу за кредиткою «Універсальна» із 55 днів пільгового періоду та, що базова процентна ставка за кредитом становить 2,5% на місяць на залишок заборгованості (а.с.8 зворот).
Крім того, до матеріалів справи долучено довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 29 вересня 2009 року, яка містить підпис позичальника -  ОСОБА_1 (а.с.9).
У вказаній довідці встановлені наступні характеристики умов використання кредитування з використання наданої кредитки : базова % ставка, в місяць - 2,5%; розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості - пеня = пеня (1)+ пеня (2), де пеня(1) = (базова процентна ставка по договору)/30 - нараховується за кожен день прострочки кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць, нараховується в місяць, при наявності прострочки по кредиту або процентам у 5 та більше днів при виникненні прострочки на суму більше 50 грн.; штраф при порушенні строку платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів - 250 грн. + 5% від суми позову; процентна ставка (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування - 3,75 %.
Отже, розмір відсотків та неустойки встановлений у заяві від 06 березня 2009 року, а також довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 29 вересня 2009 року, які укладені між сторонами договору та містять підпис позичальника -  ОСОБА_1 . 
У відповідності до положень ст.ст. 634, 638 ЦК України, підписавши заяву та довідку, відповідач прийняв пропозицію позивача та приєднався до договору згідно з умовами та правилами надання банківських послуг на умовах, викладених у зазначених заяві та довідці.
Вказані обставини залишилися поза увагою суду.
Окрім цього, визнаючи відсутність доказів того, що документи банку при укладанні кредитного договору містили умови про сплату процентів за користування кредитними коштами та неустойки, а також розміри та порядок нарахування, районний суд залишив поза увагою правову позицію Верховного Суду України у справі №755/7704/15ц, за якою визнаючи розмір заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції зобов`язаний належним чином дослідити наданий стороною доказ, перевірити його, оцінити за сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди повністю або частково, зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. 
Зазначене свідчать про те, що суд першої інстанції помилково, з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, дійшов висновку про відсутність підстав до стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами та штрафу.
Розмір визначених позивачем  у розрахунку заборгованості ОСОБА_1 по сплаті відсотків за користування кредитними коштами, у сумі 11 738 грн. 22 коп., узгоджується з обставинами справи та змістом умов договору.
Разом з тим, в частині вимог про стягнення неустойки у вигляді пені, колегія суддів враховує наступне.
Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Отже, відповідно до положень ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором буде свідчити про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15.
Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відмову в позові в частині стягнення пені.
За таких обставин, колегія суддів не вбачає правових підстав до скасування рішення суду в частині вимог про стягнення пені, остільки відповідно до матеріалів справи, штраф і пеня нараховані за одні і ті ж порушення, а тому у вимогах про стягнення з боржника одночасно штрафу й пені вбачається подвійна цивільно-правова відповідальність, що є неприпустимим. 
З огляду на викладене, рішення районного суду в частині вимог про стягнення процентів та штрафу підлягає скасуванню, а по справі в цій частині слід постановити нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість по відсотках за користування кредитом, у сумі 11 738 грн. 22 коп., а також штраф, у сумі, 1908 грн. 22 коп., з яких: 250 грн. - фіксована частина, 719 грн. 16 коп. - процентна складова.
На підставі вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення з  ОСОБА_1 на користь банку судових витрат пов`язаних з оплатою судового збору за подання позовної заяви, у сумі 1 586 грн. 74 коп., та апеляційної скарги - 2 380  грн. 11 коп., а всього 3 966 грн. 85 коп.
У решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року в частині стягнення з  ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відсотків, штрафів та судового збору скасувати.
Ухвалити у вказаній частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з  ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по відсотках за користування кредитом, у сумі 11 738 грн. 22 коп., штраф у сумі 969 грн. 16 коп., а також судовий збір, у розмірі 3 966 грн. 85 коп.
У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених  ч.3 ст.389 ЦПК України.
 
Повне судове рішення складено 26 травня 2020 року.
 
Суддя-доповідач:                 
 
Судді: