ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року	 	Справа № 1.380.2019.004122 пров. № А/857/1115/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Большакової О.О., Старунського Д.М.,
при секретарі судового засідання – Пильо І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року (суддя Мартинюк В.Я., рішення ухвалене о 13/29 год, м.Львів, повний текст складено 13 грудня 2019 року) у справі за її позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - ОСОБА_2 , про скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові (далі – Інспекція) в якому просила скасувати наказ «Про скасування повідомлення про початок будівельних робіт №ЛВ 062142630176 на об`єкт «Реконструкція з розширення нежитлових приміщень сараю (під літ.Б-1) на АДРЕСА_1 за рахунок прибудови та надбудови мансардного поверху під житловий будинок» (замовник будівництва ОСОБА_1 ) від 15.02.2019 №4/19 (далі – Наказ №4/19, Повідомлення, Об`єкт будівництва відповідно).
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржила позивач, яка із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
В доводах апеляційної скарги зазначає про те, що судом не надана оцінка обставинам справи, які полягали у тому, що на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України (далі – КМУ) «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» від 13.11.2011 №466, якою затверджено «Порядок виконання підготовчих та будівельних робіт» (далі – Постанова №466, Порядок відповідно) позивач подала та зареєструвала 19.04.2014 в Інспекції Повідомлення, а не декларацію про початок виконання підготовчих або будівельних робіт, як зазначає Інспекція у Наказі №4/19, а саме у пункті 2, де вказано, «Заступнику начальнику Інспекції – начальнику відділу виконання дозвільних та реєстраційних функцій Інспекції Пелікану Д.С. направити копію наказу до Державної архітектурно-будівельної інспекції України для виключення запису щодо декларації про початок будівельних робіт №ЛВ062142630176 на Об`єкт будівництва …». Вказані невідповідності в Наказі №4/19 виключають можливість щодо визнання його правомірним. Також наголошує, що відповідно до постанови Верховного Суду від 10 липня 2018 року у справі №813/213/16 (далі – Постанова суду) дію Повідомлення відновлено шляхом скасування наказу Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області (далі – Департамент) від 20.11.2015 №6, яким скасовано реєстрацію відповідного Повідомлення. Зазначає, що норми містобудівного законодавства забудовником ОСОБА_1 були дотримані від початку реконструкції і до її завершення, що підтверджується актами перевірок Департаменту. Також звертає увагу на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині залучення ОСОБА_2 , як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС) учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Таким чином, зазначеними нормами не передбачено обов`язку сторони подавати відзив на апеляційну скаргу. Подання відзиву на апеляційну скаргу є виключно правом учасника справи, а його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Третя особа у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, оскільки станом на час розгляду справи перебуває на лікуванні в Державному закладі «ССС «Аркадія» Міністерства охорони здоров`я України» про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що органом державного архітектурно-будівельного контролю за наявності передбачених законом підстав (скасування містобудівних умов та обмежень) було видано Наказ за №4/19, як передбачено частиною другою статті 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі – Закон №3038-VI).
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 18.02.2019 листом №0006-533 позивача повідомлено, що відповідно до частини другої статті 39-1 Закону №3038-VI, враховуючи рішення від 21.06.2017 №30-мб (далі – Рішення) про скасування дії містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на АДРЕСА_1 на реконструкцію з розширення гр. ОСОБА_1 Об`єкта будівництва (далі – Містобудівні умови та обмеження), які затверджені наказом Департаменту від 10.04.2014 №118 (далі – Наказ №118) скасовано Повідомлення (т.1 а.с.11).
За змістом пункту 1 Наказу №4/19 відповідачем скасовано Повідомлення. У пункті 2 Наказу №4/19 міститься формулювання про те, що «Заступнику начальнику Інспекції – начальнику відділу виконання дозвільних та реєстраційних функцій Інспекції Пелікану Д.С. направити копію наказу до Державної архітектурно-будівельної інспекції України для виключення запису щодо декларації про початок будівельних робіт №ЛВ062142630176 на Об`єкт будівництва …». (т.1 а.с.13).
Вважаючи Наказ №4/19 таким, що підлягає скасуванню позивач звернулась до суду із цим позовом.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 41 Закону №3038-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.
Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За змістом пункту 4 частини першої статті 1 Закону №3038-VI замовник – це фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву;
Частиною другою статті 4 даного Закону передбачено, що суб`єктами містобудування є органи виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 34 Закону №3038-VI (в редакції, чинній на час видачі Повідомлення) замовник має право виконувати будівельні роботи після: направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного 
архітектурно-будівельного контролю (далі - орган державного архітектурно-будівельного контролю) – щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Форма повідомлення  про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.
Частиною другою статті 39-1 Закону №3038-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що у разі виявлення відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, а також у разі скасування містобудівних умов та обмежень реєстрація такої декларації, право на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набуте на підставі поданого повідомлення, підлягають скасуванню відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Про скасування декларації чи права на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набутого на підставі поданого повідомлення, відповідний орган державного архітектурно-будівельного контролю письмово повідомляє замовника протягом трьох робочих днів з дня скасування.
Приписами частини третьої статті 39-1 Закону №3038-VI визначено, що замовник будівництва після скасування права на початок виконання підготовчих або будівельних робіт, набутого на підставі поданого повідомлення, або декларації про готовність об`єкта до експлуатації може повторно надіслати повідомлення або подати декларацію згідно з вимогами, встановленими законодавством.
З матеріалів справи видно, що Рішенням скасовано Містобудівні умови та обмеження на Об`єкт будівництва «Реконструкція з розширенням гр. ОСОБА_1 нежитлових приміщень сараю на АДРЕСА_1 за рахунок прибудови та надбудови мансардного поверху під житловий будинок», які затверджені Наказом Департаменту №118.
Правомірність винесення наведеного Рішення підтверджено постановою Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі №813/2797/17 (далі – Постанова суду-1; т.1 а.с.123-123).
Згідно з частиною першою-другою статті 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції щодо правомірності прийняття відповідачем оскаржуваного Наказу №4/19 за наявності передбачених для цього підстав (скасування Містобудівних умов та обмежень на забудову земельної ділянки на Об`єкт будівництва) що передбачені частиною другою статті 39-1 Закону №3038-VI.
Щодо посилань позивача на те, що Інспекцією при прийнятті Наказу №4/19 застосовано не ту редакцію Закону №3038-VI, то дані аргументи обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки відповідачем застосовано норму закону, яка діяла на момент винесення згаданого наказу та станом на час існування підстав, які підтверджували правомірність прийняття Рішення, а саме Постанови суду-1.
Відносно доводів апелянта про те, що Наказ №4/19 видано на скасування декларації про початок будівельних робіт, а не про скасування Повідомлення, то необхідно зазначити наступне. Так, як видно із пункту 2 Наказу №4/19 у ньому дійсно зазначено слово «декларація», а не «повідомлення». Із змісту заперечення відповідача (на відповідь на відзив) та пояснень представника відповідача під час підготовчого судового засідання щодо зазначених формулювань у пункті 2 Наказу №4/19 вказано, що це технічна описка у назві дозвільного документа. Зазначено, що вказаний пункт не містить формулювання рішення органу архітектурно-будівельного контролю за наслідками розгляду питання скасування Повідомлення. Таке рішення відображено в пункті 1 Наказу №4/19, в якому відсутні описки, так само як в назві самого наказу.
На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що зазначення у пункті 2 оскаржуваного Наказу №4/19 про декларацію про початок будівельних робіт, а не про Повідомлення, жодним чином не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із правомірністю прийняття такого наказу. Згаданий пункт 2 відображає по своїй суті внутрішньо відомче службове доручення начальника Інспекції про надіслання наказу до Державної архітектурно-будівельної інспекції України для виключення запису №ЛВ 062142630176 з єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмов у видачі, скасування та анулювання зазначених документів.
Щодо посилань позивача-апелянта про порушення судом першої інстанції статей 44, частини п`ятої статті 60 КАС, пункту 6 частини першої статті 248 Цивільного кодексу України (припинення представництва за довіреністю) при залученні в якості третьої особи ОСОБА_2 , яка діяла за дорученням покійної гр. ОСОБА_3 , то необхідно зазначити наступне.
За нормами частини другої статті 49 КАС (в редакції, чинній на час постановлення протокольної ухвали про залучення до участі у справі третьої особи) треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.
Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі. Ухвала за наслідками розгляду питання про вступ у справу третіх осіб окремо не оскаржується. Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.
Відповідно до частини другої статті 51 КАС треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, мають права та обов`язки, визначені у статті 44 цього Кодексу.
Матеріалами справи підтверджується те, що ОСОБА_2 залучена до участі у цій справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, як самостійний учасник справи, а не як представник померлої особи (т.1 а.с.150-196). 
Тому виходячи із викладених у клопотанні-заяві ОСОБА_2 від 12.11.2019 про залучення у справу №1.380.2019.004122 у якості третьої особи без самостійних вимог доводів стосовно того, яким чином прийняте у справі рішення може вплинути на її права, свободи та інтереси, суд першої інстанції підставно здійснив залучення у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - ОСОБА_2 .
Відповідно до частини другої статті 6 КАС суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
За змістом статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У рішенні у справі «Серявін та інші проти України» (набуло статусу остаточного 10.15.2011) Європейський Суд з прав людини зазначив (цитата наводиться без посилань на інші справи): «… що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (…). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін,  орган влади зобов`язаний виправдати свої  дії, навівши обґрунтування своїх рішень (…). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (…)».
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , з огляду на обставини встановлені вище.
Відповідно статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року – без змін.                                        Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	Д. М. Старунський  	
Повне судове рішення складено 5 березня 2020 року.