ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2701/20 Справа № 190/1010/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Митошоп В. М. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 27 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2020 року                                                                 м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,
суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
при секретарі - Пивоваровій А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 
на рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2019 року 
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 
В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 15 лютого 2011 року між ними та ОСОБА_1 укладено договір № б/н, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 7 400 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 процентів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 
АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач взяті на себе зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 31 травня 2019 року утворилась заборгованість в сумі 255 331,63 грн., яка складається із: 6 911,27 грн. - заборгованості зі тілом кредиту; 246 720,36 грн.- заборгованості по процентам за користування кредитом; 1 700,00 грн. - заборгованості за пенею та комісією.
Враховуючи, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише певної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитним договором, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути 125 820,52 грн., яка складається із: 6 911,27 грн., - заборгованості за тілом кредиту; 118 909, 25 грн., - заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 15 лютого 2011 року по 30 липня 2018 року. 
Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2019 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» - відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банк звернувся до суду з позовом за захистом свого порушеного права поза межами позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Не погодившись із рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції неправильно застосував строк позовної давності, оскільки перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки.
18 лютого 2020 року представник відповідача ОСОБА_2. та відповідач ОСОБА_1 подали до суду відзив на апеляційну скаргу, який мотивували тим, що банк не надав суду жодного доказу про те, що відповідач якимось чином користувався кредитною картою, здійснював платежі за її допомогою чи погашав сам кредит, у зв`язку із чим саме за недоведеністю зазначеного факту і не було встановлено обставин переривання строку позовної давності.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. 
Судом встановлено, що відповідно до договору б/н від 15 лютого 2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 7 400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36% річних, на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
У заяві зазначено, що відповідач ознайомлений та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами АТ КБ "ПриватБанк", а також надав згоду про те, що ця заява разом з пам"яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. 
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифи Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. 
Згідно наданого позивачем розрахунку, ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв"язку із чим, станом на 31 травня 2019 року утворилась заборгованість в розмірі 255 331,63 грн., яка складається із: 6 911,27 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 246 720,36 грн.- заборгованості по процентам за користування кредитом; 1 700,00 грн. - заборгованості за пенею та комісією.
Однак, АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 125 820,52 грн., яка складається із наступного: 6 911,27 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 118 909, 25 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 15 лютого 2011 року по 30 липня 2018 року.
Згідно із приведеним розрахунком заборгованості за кредитним договором, останній платіж здійснено відповідачем 23 вересня 2014 року, однак з позовом до суду про захист порушеного права, банк звернувся лише 10 липня 2019 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем. Крім того, позивачем не надано доказів в підтвердження проведеної пролонгації договору від 15 лютого 2011 року, як і перевипускання кредитної картки на новий строк. 
Відповідно до статей 526, 1054, 1055 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа (кредитор) довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).
За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд (частина п`ята статті 261 ЦК України).
Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, тощо).
Судом першої інстанції установлено факт пропуску позивачем позовної давності, зокрема, щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом. Крім того, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, то спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-10цс18.
При цьому, відповідач не заперечувала факт отримання в 2011 році кредитної картки № НОМЕР_1 зі строком дії до 31 січня 2015 року та отримання за нею (карткою) кредитних коштів, користування кредитними коштами та часткової сплати заборгованості за договором, що підтверджується відповідною випискою, та поданням останнім заяви про застосування позовної давності, оскільки саме це й свідчить про те, що позов є обґрунтованим в частині вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту. 
Оскільки у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, після закінчення строку дії кредитного договору, то позовна давність не застосовується, а в позові відмовляється за безпідставністю.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що у грудні 2016 року картка була перевипущена, та відповідач отримала нову карту № НОМЕР_2 зі строком дії до 31 грудня 2019 року взамін тієї, що видавалася їй раніше, не можуть бути прийняти до уваги, оскільки будь-яких заяв на її отримання відповідач не надавала. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають. 
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду.
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.
Рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2019 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида