Справа № 161/10798/19 	Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В. 	
Провадження № 22-ц/802/502/20  Категорія: 1 	  Доповідач: Шевчук Л. Я.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
12 травня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Шевчук Л.Я.,
суддів - Бовчалюк З.А., Киці С.І., 
секретар с/з - Вергуна Т.С.,
з участю:
       представника заявника - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність Демидівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 листопада 2019 року,

                                                В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року ОСОБА_2 звернувся в суд із скаргою на бездіяльність державної виконавчої служби та просив суд визнати бездіяльність Демидівського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області неправомірною та зобов`язати державну виконавчу службу зняти арешт з його нерухомого майна.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 листопада 2019 року у даній справі в задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено.
Не погоджуючись із постановленою судом ухвалою, боржник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали із-за порушення судом норм процесуального права, неповного з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його скарги на бездіяльність державного виконавця.
У судовому засіданні представник боржника апеляційну скаргу підтримав і просив скаргу задовольнити, інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце розгляду справи.
Апеляційну скаргу заявника слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін з наступних підстав.
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду  із скаргою, якщо вважають, що рішенням дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Із матеріалів справи убачається, що на виконанні у Демидівському районному відділі державної виконавчої служби перебував виконавчий лист, виданий Луцьким міськрайонним судом, про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , як основного боржника, та ОСОБА_2 , як поручителя, заборгованості за кредитним договором в розмірі 108102,62 грн.
11 березня 2010 року державним виконавцем прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на усе нерухоме і рухоме майно боржника ОСОБА_2 та заборони його відчуження (а.с.28).
В подальшому 07 липня 2010 року державним виконавцем накладено арешт на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , а саме: на житловий будинок і земельну ділянку площею 0,25 га, які знаходяться по АДРЕСА_1 .
З метою реалізації нерухомого майна арештоване майно було передано на реалізацію. Проте аукціон з реалізації нерухомого майна не відбувся, в зв`язку з чим державним виконавцем відповідно до вимог частини 6 статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» 29 вересня 2011 року було направлено стягувачу ВАТ «Кредитпромбанк» повідомлення про це та  запропоновано вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна.
Проте стягувач не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, в зв`язку з чим державним виконавцем були прийняті постанови про звільнення нереалізованого майна з під арешту, а саме: житлового будинку та земельної ділянки площею 0,25 га, які знаходяться в АДРЕСА_1 (реєстраційні номери обтяження 10009990 та 10010099), відповідні записи про обтяження нерухомого майна - житлового будинку та земельної ділянки (реєстраційні номери - 10009990 та 10010099) 20 червня 2019 року були вилучені з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. 
Крім того, судом встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта записи про обтяження нерухомого майна з реєстраційним номером обтяження - 9604881 вилучені не були (а.с.9-13).
29 вересня 2011 року державний виконавець прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 10 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», а виконавчий документ направив для подальшого виконання до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, оскільки боржник ОСОБА_2 перебуває на обліку як пенсіонер в Управлінні з нарахування та виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду в Рівненській області та отримує пенсію.
Таким чином, судом встановлено, що виконавче провадження щодо стягнення з боржника ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором на даний час не завершене і перебуває на примусовому виконанні.
Боржник ОСОБА_2 вважає, що державний виконавець не вчиняє будь-яких дій щодо звільнення нерухомого майна з під арешту, чим порушує його право на володіння, користування і розпорядження його власним майном, а тому просив суд визнати бездіяльність відділу державної виконавчої служби неправомірною і зобов`язати державну виконавчу служби зняти арешт з його нерухомого майна.
Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані дії державного виконавця вчинені відповідно до вимог закону і право заявника порушено не було.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони зроблені з дотриманням вимог закону.
За положеннями частини 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час прийняття постанови про арешт майна) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішення суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт накладений на майно боржника, знімається, скасовується інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також проводяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.
Натомість, як було встановлено в судовому засіданні, рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором не виконано, виконавчий документ направлений за належністю іншому органу державної виконавчої служби.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця, оскільки оскаржувані дії державного виконавця вчинені відповідно до закону. 
Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність ухвали суду першої інстанції, яка постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
                                              П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 листопада 2019 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий 

Судді