Справа № 161/15238/19 	Головуючий у 1 інстанції: Пахолюк А. М. 	
Провадження № 22-ц/802/413/20  Категорія: 37    	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
26 березня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Киці С.І.,
суддів - Данилюк В.А. Шевчук Л.Я., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за апеляційною скаргою позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 січня 2020 року,
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2019 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРСК» (правонаступник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування») звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди. Позов мотивує тим, що 21.01.2018 року у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), за участю автомобіля «Mercedes-Benz E 220», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 цивільно-правова відповідальність якого застрахована позивачем (правонаступником АТ «СК «АХА Страхування») на підставі договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 386984а7е від 23.11.2017 року, та автомобіля «ЗАЗ Lanos» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ПрАТ «Страхова група «ТАС» згідно полісу № АК/6940801 від 14.07.2017 року. В результаті ДТП автомобіль «Mercedes - Benz E 220» отримав механічні пошкодження. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 14.02.2018 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» сплатило потерпілій стороні страхове відшкодування в розмірі 29503, 95 грн., а ПрАТ «Страхова група «ТАС» в порядку регресу сплатило позивачеві лише страхове відшкодування в розмірі 21238, 50 грн. Вважає, що до позивача перейшло право зворотної вимоги до відповідача на залишок суми, що становить 8265, 45 грн. У відповідності до вимог ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» позивач звернувся до відповідача із претензією про повернення вказаних коштів, однак, ОСОБА_1 не було вчинено жодних дій для відшкодування завданих збитків.
Просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія АРКС» 8265, 45 грн. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди та судові витрати по справі.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 січня 2020 року в задоволенні позову приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.
Позивач АТ «Страхова компанія АРКС» подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції. Вважає дане рішення ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначає, що страхове відшкодування, виплачене за його заявою страховою компанією ПрАТ «Страхова група ТАС», де було застраховано цивільно - правову відповідальність винуватця ДТП ОСОБА_1 , склало 21238, 50 грн. з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля. Однак, позивачем виплачено потерпілому страхове відшкодування в сумі 29503, 95 грн, що становить вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу. Відповідно до ст. 22 ЦК України, ст. 1166 ЦК України, ст. 1192 ЦК України потерпілий має право на відшкодування шкоди в повному обсязі. Таким чином, відповідач має сплатити позивачу різницю між сумою вартості відновлювального ремонту, яка виплачена потерпілому та сумою відшкодування, що була сплачена страховою компанією відповідача. Сума, яку слід стягнути з відповідача складає 8265, 45 грн. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Покликається на правову позицію Верховного Суду України від 20.01.2016 року в справі № 6-2808цс15 відповідно до якої право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно - правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, стягнути з відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги.
Відповідач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу позивача. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.
Судом встановлено, що 21.01.2018 року у м. Києві сталася дорожньо - транспортна пригода (далі - ДТП), за участю автомобіля «Mercedes - Benz E 220», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «ЗАЗ Lanos» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 . В результаті ДТП автомобіль «Mercedes-Benz E 220», д.н.з. НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження.
Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 14.02.2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
На час скоєння ДТП транспортний засіб «Mercedes-Benz E 220», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_3 , яким керував під час події ОСОБА_2 , був застрахований у АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» на підставі договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 386984а7е від 23.11.2017 року (далі - договір добровільного страхування).
Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/6940801 від 14.07.2017 року (далі - поліс страхування) цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС» з лімітом за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 100 тис. грн. з франшизою в розмірі 950 грн. 
Відповідно до частин шістнадцятої, сімнадцятої статті 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.
Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України «Про страхування»).
Згідно з частиною другою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом.
Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Аналогічне положення міститься у статті 27 Закону України «Про страхування».
У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). При суброгації нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.
Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала.
Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
При застосуванні наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону № 1961-IV, з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Позивач як страховик потерпілої особи виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.
У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди, в порядку суброгації.
Отже, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілого у деліктному зобов`язанні.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Вказані висновки відповідають правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року в справі № 755/18006/15-ц.
З огляду на зазначене, покликання позивача на правову позицію Верховного Суду України від 20.01.2016 року в справі № 6-2808цс15 відповідно до якої право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно - правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована є безпідставними. Ототожнення потерпілої особи зі страховиком - суб`єктом підприємницької діяльності, у регресних правовідносинах не допускається і суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Позивач не є потерпілою особою у правовідносинах, які склалися, а відтак і не має абсолютного права на відшкодування шкоди в порядку регресу.
Суд першої інстанції на підставі правильно застосованих норм матеріального права, дійшов обгрунтованого висновку, що у спірних правовідносинах розмір завданої шкоди не перевищує ліміту відповідальності страховика винуватця ДТП, а тому у відповідача ОСОБА_1 не виникло обов`язку відшкодування шкоди потерпілому і колегія суддів погоджується з такими висновками суду.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.
Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 січня 2020 року в даній справі залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: