ПОСТАНОВА
Іменем України

14 квітня 2020 року 
Київ
справа №1540/3487/18
адміністративне провадження №К/9901/3356/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: Соколова    В.М., Єресько Л.О., Загороднюка А.Г., розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23    серпня 2018 року (суддя Єфіменко К.С.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року (судді Коваль М.П., Димерлій О.О., Єщенко О.В.) у справі № 1540/3487/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
У липні 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області (далі - відповідач), у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04 квітня 2017 року по 23 січня 2018 року; 
- стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04 квітня 2017 року по 23 січня 2018 року в розмірі 46    126,00 грн. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2018 року у справі № 815/5699/16 визнано протиправним і скасовано наказ Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області від 16 вересня 2016 року№ 254-к про звільнення ОСОБА_1 , поновлено його на попередній посаді та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 вересня 2016 року по 04 квітня 2017 року в розмірі 31    826,94 грн. На виконання указаного судового рішення відповідач видав наказ від 02 березня 2018 року, яким поновив ОСОБА_1 на посаді та виплатив середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 31    826,94 грн. Вважаючи, що відповідач не здійснив повного відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, ОСОБА_1 усно звернувся до відповідача з проханням виплатити середній заробіток за період з 04 квітня 2017 року по 23 січня 2018 року, на що отримав відмову.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій 
Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 23 серпня 2018 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року, позов ОСОБА_1 задовольнив у повному обсязі.
Під час ухвалення зазначених судових рішень суди попередніх інстанцій виходили з того, що з урахуванням приписів статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) позивач має право на виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу до дня фактичного поновлення на роботі за період з 04 квітня 2017 року по 23 січня 2018 року. Тому, оскільки при поновленні позивача на роботі відповідач не виплатив йому середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, суди дійшли висновку, що бездіяльність відповідача з цього приводу є протиправною. 
Суд апеляційної інстанції відхилив посилання відповідача на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 вже були предметом судового розгляду в адміністративній справі №    815/1676/18, та зазначив, що в тій справі вирішувалося питання про стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду в справі № 815/5699/16. Отже, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 04 квітня 2017 року по 23 січня 2018 року ОСОБА_1 заявлені вперше у даному адміністративному позові.
Крім того, суд апеляційної інстанції указав на те, що звернення до суду з вимогами про зобов`язання виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу не обмежується будь-яким строком.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції
На рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2018 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Аргументи скаржника полягають у тому, що обґрунтування висновків судів попередніх інстанцій про наявність бездіяльності відповідача та підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 04 квітня 2017 року по 23 січня 2018 року здійснене на підставі загального посилання на норми КЗпП України та детального аналізу постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Проте, зазначений Порядок не має жодного відношення до обґрунтування наявності в Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області обов`язку щодо виплати позивачеві середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 04 квітня 2017 року по 23 січня 2018 року.
Скаржник вважає, що виходячи з аналізу частини другої статті 235 КЗпП України, питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу вирішується одночасно із спором про поновлення особи на попередній роботі. В даному випадку органом, який розглянув спір про поновлення ОСОБА_1 на роботі, є Одеський апеляційний адміністративний суд. Однак, у рамках розгляду адміністративної справи № 815/5699/16 суд апеляційної інстанції стягнув на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 вересня 2016 року по 04 квітня 2017 року. В такому разі, якщо позивач був незгодний з таким визначенням періоду вимушеного прогулу, то він не був обмежений у праві оскаржити постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2018 року в касаційному порядку, проте цього не зробив.
Скаржник наполягає на тому, що позовні вимоги ОСОБА_1 вже були предметом судового розгляду в адміністративній справі № 815/1676/18 і в їх задоволенні йому було відмовлено. Крім того, визначений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) строк звернення до суду з таким позовом, вже минув. 
За викладених мотивів Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовані норми матеріального права, а саме частину другу статті 235 КЗпП України, та порушено норми процесуального права, що полягає у розгляді позовних вимог ОСОБА_1 , які могли бути розглянуті лише в межах адміністративної справи №      815/5699/16. Скаржник вважає, що судові рішення не відповідають вимогам статті 242 КАС України.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: Желтобрюх І.Л. (суддя-доповідач), Білоуса О.В., Стрелець Т.Г. ухвалою від 12 березня 2019 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
Позивач відзив на касаційну скаргу не подав.
На підставі положень частини четвертої статі 338 КАС України відсутність відзиву на касаційну скаргу не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
21 червня 2019 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, який здійснено на підставі розпорядження від 20 червня 2019 року № 798/0/78-19, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Желтобрюх І.Л. (рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20 травня 2019 року №   14), визначено новий склад суду: Соколов В.М. - головуючий суддя (суддя-доповідач), Єресько Л.О., Загороднюк А.Г.
Ухвалою від 13 квітня 2020 року Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Соколова В.М. провів необхідні дії з підготовки справи до касаційного розгляду та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
Наказом Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області від 16 вересня 2016 року № 254-к позивача з 19 вересня 2016 року було звільнено з посади начальника Управління фітосанітарної безпеки Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області.
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року у справі № 815/5699/16 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано наказ Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області від 16 вересня 2016 року № 254-к. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2018 року у справі № 815/5699/16 скасовано постанову Одеського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року та прийнято нову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Скасовано наказ Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області від 16 вересня 2016 року № 254-к. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Управління фітосанітарної безпеки Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області. Стягнуто з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 вересня 2016 року по 04 квітня 2017 року в розмірі 31    826,94 грн.
Постановою Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №815/5699/16 у задоволенні касаційної скарги Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області відмовлено. Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2018 року змінено шляхом зазначення у її резолютивній частині дати поновлення на посаді начальника Управління фітосанітарної безпеки Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області з 20 вересня 2016 року, в іншій частині - залишено без змін.
На виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2018 року у справі № 815/5699/17, відповідач наказом від 02 березня 2018 року № 67-к поновив ОСОБА_1 на посаді начальника Управління фітосанітарної безпеки Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області та прийняв рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17 вересня 2016 року по 04 квітня 2017 року в розмірі 31    826,94 грн.
Вважаючи, що відповідач протиправно не виплатив йому середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04 квітня 2017 року по день ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.
Застосування норм права, оцінка доказів та висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX), який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Отже, касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, а саме за правилами КАС України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX.
Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Росії», «Нєлюбін проти Росії»), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права в межах доводів і вимог касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
Стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу за наслідком розгляду спору про його поновлення на роботі є насамперед одним із визначених законом способів захисту порушених трудових прав особи.
Питання щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, як правило, вирішується одночасно зі спором про поновлення на роботі, але може бути предметом розгляду в окремому позовному провадженні. У будь-якому випадку підставою позову у справах цієї категорії є незаконність звільнення з роботи.
Як зазначалося вище, наказом від 16 вересня 2016 року № 254-к відповідач звільнив ОСОБА_1 з посади начальника Управління фітосанітарної безпеки Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області.
За частиною третьою статті 5 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу», дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Ураховуючи, що спеціальним законодавством, яке регулює відносини щодо проходження та звільнення з державної служби, не врегульовано питання виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу при звільненні працівника, то до спірних правовідносин підлягають положення КЗпП України.
Згідно із частинами першою, другою статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.
Разом із тим, судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2018 року у справі № 815/5699/17 одночасно з вимогою про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління фітосанітарної безпеки було вирішено питання про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Зокрема, суд стягнув на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 вересня 2016 року по 04 квітня 2017 року (день ухвалення рішення судом першої інстанції).
Однак, на думку судів попередніх інстанцій, позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, тобто до фактичного поновлення на роботі. Тому, враховуючи, що ОСОБА_1 фактично поновлений на роботі за судовим рішенням від 23 січня 2018 року у справі № 815/5699/17, то середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає стягненню на його користь за період по 23 січня 2018 року включно.
Однак, Верховний Суд вважає, що вирішуючи питання щодо нарахування та виплати позивачу середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за період з 04 квітня 2017 року по 23 січня 2018 року, судами першої та апеляційної інстанцій не враховано наступне.
28 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до начальника управління захисту Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області Процько Сергія Володимировича, Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про скасування наказу від 16 вересня 2016 року № 254-к про звільнення, поновлення на посаді начальника Управління фітосанітарної безпеки Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області та стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на свою користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 16 вересня 2016 року і до моменту фактичного поновлення на роботі.
Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 у справі № 815/5699/17 охоплювали період, за який він просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу і в даній справі, а саме до фактичного поновлення на роботі.
Одеський апеляційний адміністративний суд, розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 у справі № 815/5699/17, задовольнив його частково. Зокрема, скасував наказ про звільнення позивача, поновив його на посаді начальника Управління фітосанітарної безпеки Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області та стягнув з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 вересня 2016 року по 04 квітня 2017 року в розмірі 31    826,94 грн. 
Отже, суд задовольнив частково саме позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Мотиви, з яких апеляційний суд виходив при вирішенні вказаної справи, в судовому рішенні не наведені.
Тим не менше, саме в такий спосіб суд вирішив позовну вимогу ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 16 вересня 2016 року і до моменту фактичного поновлення на роботі.
З наведеного слідує висновок, що заявлена в даній справі позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04 квітня 2017 року по 23 січня 2018 року вже була предметом судового розгляду в адміністративній справі № 815/5699/17, оскільки також охоплювала період фактичного поновлення на роботі.
Верховний Суд погоджується з доводами скаржника та наголошує на тому, що незгода позивача з тим, що Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області виплатило на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу лише за період, визначений у постанові Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2018 року, не свідчить про протиправність дій (бездіяльності) відповідача, оскільки останній діяв на виконання судового рішення. 
Натомість, така незгода позивача була підставою для оскарження постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2018 року в касаційному порядку до Верховного Суду, проте позивач не скористався таким процесуальним правом.
Суд відзначає, що відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Зазначеним вимогам процесуального закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають, а викладені у касаційній скарзі мотиви скаржника є частково прийнятні. 
За правилами частини першої статті 354 КАС України, суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Ураховуючи наведені положення процесуального закону, а також те, що є така, що набрала законної сили постанова суду між тими самими сторонами, з того самого фактичного предмету спору (стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу) та з тих самих підстав, Верховний Суд вважає, що оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.
Висновки щодо розподілу судових витрат
З огляду на результат касаційного розгляду, витрати понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції не розподіляються.
Керуючись пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-IX та статтями 238, 341, 345, 349, 354, 356, 359 КАС України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області задовольнити частково.
2. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2018 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року - скасувати.
3. Провадження у справі № 1540/3487/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - закрити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.М. Соколов
Л.О. Єресько 
 А.Г. Загороднюк ,
Судді Верховного Суду