Постанова
Іменем України 

25 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 210/1023/17
провадження № 61-1817св17
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2017 року у складі судді Літвіненко Н. А. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі - Відділення Фонду) про відшкодування моральної шкоди.
 
Позовна заява мотивована тим, 13 травня 2002 року під час виконання трудових обов`язків у Публічному акціонерному товаристві «Криворізький залізорудний комбінат» з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав виробничу травму. Висновком Медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) від 30 жовтня 2002 року йому первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 15 %. Висновком МСЕК від 03 листопада 2004 року йому безстроково встановлено 15 % втрати професійної працездатності.
ОСОБА_1 вважає, що внаслідок отримання виробничої травми йому спричинено моральну шкоду.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Відділення Фонду моральну шкоду в розмірі 86 400 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Відділення Фонду на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 8 000 грн без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.
В іншій частині вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до вимог статей 21, 28 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», у редакції, чинній на час встановлення ОСОБА_1 втрати професійної працездатності, передбачено відшкодування Відділенням Фонду моральної шкоди за наявності факту її спричинення. Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди суд врахував характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням розумності, виваженості та справедливості, відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2017 року апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області відхилено, рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2017 року залишено без змін.
 
Суд апеляційної інстанції постановив, що право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло у жовтні 2002 року, тому відшкодування моральної шкоди має бути здійснено на підставі чинного на той час законодавства, а саме Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», у редакцій, чинній на березень 2004 року. Відповідно до положень цього закону обов`язок із відшкодування заподіяної працівникові моральної шкоди, отриманої внаслідок ушкодження його здоров`я, за наявності факту заподіяння цієї шкоди, покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Верховного Суду, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, просило скасувати рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2017 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій при ухваленні рішень неправильно застосували Закон України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» (далі - Закон № 77-VIII). ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до Відділення Фонду 01 березня 2017 року, тобто після набрання чинності зазначеним Законом, тому він не має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Відділення Фонду. 
Крім того, судами попередніх інстанцій проігноровано ту обставину, що саме неправомірні дії позивача, грубе порушення безпеки, призвели до його травмування.
Також позивачем не надано судам належних доказів завдання йому моральної шкоди. 
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
Відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_1 не надходив.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 09 січня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2017 року і витребувано із Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу № 210/1023/17.
 
Ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2018 року справу призначено до судового розгляду. 
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Фактичні обставини справи
 
13 травня 2002 року о 17 год. 30 хв. під час виконання службових обов`язків на шахті ім. Леніна Відкритого акціонерного товариства «Кривбасзалізрудком» з ОСОБА_1 стався нещасний випадок.
 
15 травня 2002 року за наслідками цього нещасного випадку складено акт № 3 про нещасний випадок, пов`язаний із виробництвом, причиною нещасного випадку визначено необережність потерпілого при пересуванні по гірничій виробці.
 
Згідно із довідкою МСЕК від 30 жовтня 2002 року № 00019260 ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 15 % у зв`язку з виробничою травмою.
 
Відповідно до довідки МСЕК від 03 листопада 2004 року № 00035207 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, ОСОБА_1 при повторному огляді встановлено 15 % втрати професійної працездатності з 01 листопада 2004 року безстроково, інвалідом він не визнаний.
 
Згідно із виписним епікризом ОСОБА_1 неодноразово у зв`язку з погіршенням стану здоров`я знаходився на стаціонарному лікуванні в Комунальному закладі «Міська клінічна лікарня № 8».
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права 
 
Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування (стаття 4 Закону України від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»). Правове регулювання страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання здійснювалося, зокрема, Законом України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV.
 
Частинами першою, третьою статті 28 Закону № 1105-ХІV у редакції, чинній на час встановлення ОСОБА_1 стійкої втрати професійної працездатності, висновком МСЕК від 30 жовтня 2002 року, визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно зі статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. За наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду. 
 
Відповідно до статті 13 зазначеного Закону страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.
 
Згідно із абзацом четвертим статті 1, підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 34 Закону № 1105-ХІV, у зазначеній редакції, завданнями страхування від нещасного випадку є, зокрема, відшкодування матеріальної та моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей. У разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. 
 
Пунктом 27 статті 77 Закону України від 20 грудня 2005 року «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та пунктом 22 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» зупинено дію абзацу четвертого статті 1, підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 28 та частини третьої статті 34 Закону № 1105-XIV, якими обов`язок з відшкодування моральної шкоди було покладено на Фонд.
 
Крім того, Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що набрав чинності з 20 березня 2007 року, виключено частину третю статті 34 Закону № 1105-XIV, яка передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди.
 
Конституційний Суд України в своєму рішенні від 8 жовтня 2008 року у справі № 1-32/2008 зазначені зміни до Закону № 1105-XIV визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), з огляду на те, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).
 
Законом України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» викладено у новій редакції Закон № 1105-ХІV, у тому числі змінено його назву на Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
 
Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» набрав чинності з 01 січня 2015 року.
 
Відповідно до частини восьмої статті 36 цього Закону відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України.
 
При вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої нещасним випадком на виробництві, потрібно враховувати у тому числі правила цивільного законодавства про дію норми у часі.
 
Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (стаття 5 ЦК України).
 
Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Зокрема, у рішеннях від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012 Конституційний Суду України зазначив, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності. Таким чином, до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
 
Отже, з урахуванням вищезазначеного, починаючи з 01 січня 2006 року застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, були позбавлені права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. З цього часу суб`єктом, за рахунок коштів якого здійснюється відшкодування такої шкоди, є роботодавець.
 
З огляду на викладене, можна зробити висновок, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.
 
Тобто спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону № 1105-ХІV повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.
 
Таким чином, і право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.
 
Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2019 року за наслідками розгляду справи № 210/2104/16-ц (провадження № 14-597цс18).
 
Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що до спірних правовідносин слід застосовувати Закон № 1105-XIV у редакції, чинній на час встановлення ОСОБА_1 висновком МСЕК ступеня втрати професійної працездатності та, відповідно заподіяння йому моральної шкоди у зв`язку з настанням страхового випадку, згідно з яким обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Доводи касаційної скарги були предметом дослідження судами попередніх інстанцій, їм дана належна правова оцінка, тому колегія суддів їх відхиляє як необґрунтовані.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
 
Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться. 
 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення залишити без задоволення.
 
Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2017 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                            Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                                       І. А. Воробйова 

                                                                                                                   Б. І. Гулько

                                                                                                                   Р. А. Лідовець 

                                                                                                                   Ю. В. Черняк