ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1794/20 Справа № 204/5694/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Токар Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Варенко О.П.,
суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В., 
за участю секретаря Василенко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу 
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» 
на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 07 жовтня 2019 року 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, 

В С Т А Н О В И Л А:

       В серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулась з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 08.06.2005 року між позивачем та ВАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № DNHDGK00000043, відповідно до якого позивач отримала кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 35 400,00 доларів США строком до 06.06.2025 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92 відсотки на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. 
08.06.2005 року між нею та відповідачем-1 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, був укладений договір іпотеки № DNHDGK00000043, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Поповою І.В. за реєстровим номером 1388. Згідно умов вищевказаного договору іпотеки, вона передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 43,90 кв.м, житловою площею 29,0 кв.м, що належала їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 08.06.2005 року. 
У зв`язку з тим, що зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувалися, виникла заборгованість за кредитом.  
Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.03.2013 року по справі 0418/8245/2012 за позовом ПАТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, що змінено рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.05.2013 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNHDGK00000043 від 08.06.2005 року в розмірі 29 686,60 доларів США, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 . 
У липні 2017 року вона отримала претензію від ПАТ КБ «ПриватБанк», якою їй було висунуто вимогу щодо добровільного звільнення предмету іпотеки з одночасним зняттям з реєстраційного обліку разом із членами сім`ї; також даною претензію відповідач-1 повідомив її про те, що 08.12.2016 року він набув право власності на предмет іпотеки згідно зі ст. 37 Закону України «Про іпотеку», а саме на підставі договору іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя та підтвердив цю інформацію засвідченою копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.12.2016 року № 75499055, сформованим та посвідченим приватним нотаріусом ДМНО Вдовіною Ліаною Леонідівною. Вона вважає протиправними та незаконними дії відповідачів, оскільки банк вже використав своє право на задоволення вимог іпотекодержателя шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, отримавши рішення суду, тобто у судовому порядку, та не повідомивши про це приватного нотаріуса, задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, вона вважає, що рішення нотаріуса про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно було прийнято безпідставно та підлягає скасуванню. 
Тому просила суд визнати протиправним та скасувати рішення від 12.12.2016 року, індексний номер 75499055, про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрованої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Ліаною Леонідівною; скасувати в Державному реєстрі прав на нерухоме майно запис номер 17962274 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно – квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «ПриватБанк», код ЄДРПОУ 14360570, здійснену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Собко Н.В. 08.12.2016 року.
       Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 07 жовтня 2019 року позовну заяву задоволено.
       Визнано протиправним та скасовано рішення індексний номер 75499055 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрованого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Ліаною Леонідівною.
       Скасовано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно запис № 17962274 про державну реєстрацію права власності Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» код ЄДРПОУ 14360570 на нерухоме майно – квартиру АДРЕСА_1 .
Вирішено питання про судові витрати.
       Не погодившись з таким рішенням, відповідач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
       Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивач була повідомлена про задоволення вимог банку шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, банк діяв відповідно до вимог Законів України «Про іпотеку» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно».
       Передбаченим ст.360 ЦПК України правом на подання відзиву учасники справи не скористались.
       Вислухавши представника АТ КБ «ПриватБанк», вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
       Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та  ПриватБанком 08.06.2005 року укладено кредитний договір № DNHDGK00000043, згідно якого банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк до 06.06.2025 року включно, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 35 400,00 доларів США на наступні цілі: придбання житла у сумі 30 000,00 доларів США та на сплату страхових платежів у сумі 5 400,00 доларів США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 відсотки на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,18 відсотків від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п.3.11. даного договору. Згідно п.1.3 договору, забезпеченням позичальником виконання зобов`язання за даним договором виступає іпотека квартири: в житловому будинку літ.А-5 квартира АДРЕСА_3 , яка складається: 1-коридор, 2-санвузол, 3-кухня, 4,5-житлові, 6-вбудована шафа, І-балкон, АДРЕСА_2 (сімдесят три) (а.с.8-9).
       Відповідно до договору Іпотеки № DNHDGK00000043 від 08 червня 2005 року ОСОБА_1 передала ПриватБанку в іпотеку, в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед іпотекодержателем майно, а саме: в житловому будинку літ. А-5 квартира АДРЕСА_3 , яка складається: 1-коридор, 2-санвузол, 3-кухня, 4,5-житлові, 6-вбудована шафа, І-балкон загальною площею 43,90 кв.м., житлова площа -29,00 кв.м. Предмет іпотеки знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.10-13).
       Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 08.06.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Поповою І.В. по реєстру № 1384 (а.с.14).
       Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7809472 від 19.07.2005 року квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу ВСС № 120473 реєстр 1384 від 08.06.2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Поповою І.В., на праві приватної власності у частці 1/1 належить ОСОБА_1 (а.с.15).
       Відповідно до рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2013 року по справі 0418/8245/2012 за позовом ПАТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею 43,9 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 08 червня 2005 року, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNHDGK00000043 від 08 червня 2005 року в розмірі 149 917 грн 33 коп. на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», шляхом реалізації предмета іпотеки через публічні торги, із встановленням початкової ціни на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (а.с.18-19).
       Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2013 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково: рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2013 року змінено в частині шляху реалізації предмета іпотеки, в цій частині скасовано, вказано шлях реалізації предмета іпотеки шляхом надання права продажу квартири АДРЕСА_1 загальною площею 43,9 кв.м Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» через застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності та встановленням початкової ціни на підставі оцінки, проведеної об`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В іншій частині рішення залишено без змін (а.с.20-21).
       Як вбачається з направленого 12.09.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» позичальнику - ОСОБА_1 повідомлення, банк має намір здійснити перехід права власності до іпотекодержателя на предмет іпотеки або укласти від свого імені договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме 2-кімнатна квартира загальною площею 43,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що є предметом іпотеки. Якщо протягом тридцяти днів іпотекодавець не висловить намір придбати вищевказаний предмет іпотеки, Банк вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд (а.с.131).
       Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на об`єкт житлової нерухомості, а саме: квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору іпотеки зареєстровано 08.12.2016 року за ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.17,90-91,138).
       14.06.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направив претензію ОСОБА_1 зазначивши, що 08.12.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» отримав у власність квартиру, загальною площею 29,00 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору іпотеки від 08.06.2005 року, що посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Поповою І.В. та зареєстрований у державному реєстрі під номером 1388. На виконання положення ч.1 ст.109 ЖК УРСР ПАТ КБ «ПриватБанк» вимагає від ОСОБА_1 разом із усіма членами сім`ї та іншими мешканцями протягом 30 днів з моменту отримання даної претензії, добровільного звільнення зазначеного приміщення із одночасним зняттям з реєстраційного обліку (а.с.16).
       Частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
       За змістом статті 36 Закону встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
       Договором іпотеки № DNHDGK00000043 від 08 червня 2005 рок визначено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання кредитного договору, а в разі невиконання кредитного договору – звернути стягнення на предмет іпотеки.
       Згідно умов договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п.15.7.1,15.7.2,15.9 цього договору, відповідно до Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться в цьому договорі.
       Як вбачається з договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця; продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця.
       Проте, матеріали справи не містять відомостей щодо отримання ОСОБА_1 письмових вимог від іпотекодежателя, а саме повідомлення про намір звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, інформацію про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, оскільки ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна 
       Крім того, ч.2 ст.37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.
        Проте, з матеріалів реєстраційної справи вбачається, що для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки відповідна оцінка вартості предмету іпотеки не надавалась.
       З огляду на зазначене, суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив позовні вимоги.
       Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що позивач була повідомлена про задоволення вимог банку шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, підлягають відхиленню оскільки з копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, що міститься в матеріалах справи неможливо встановити його дату та останнє не містить достатніх даних, з яких можливо було б встановити направлення вимоги ОСОБА_1 та її отримання останньою; з наданих нотаріусу документів не можливо встановити ні дату вимоги, ні дату її направлення.
       При цьому, обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави.
Така вимога узгоджується з частиною першою статті 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», згідно з якою обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.
Тобто законодавець визначив, що для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника та зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.
Вказані вимоги є імперативними і не виконуються на розсуд стягувача.
Згідно зі статтею 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов`язання боржника, виконання якого забезпечене  обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов`язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов`язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону. 
       Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пов`язує подальші дії стягувача не лише з виконанням чи невиконанням боржником вимоги усунути порушення зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу, але й установлює відповідний строк для такого виконання - протягом 30 днів, та пов`язує початок спливу цього строку з моментом реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а отже, і подальших дій зі звернення стягнення на предмет застави.
Однак матеріали справи не містять доказів про те, що відповідач в передбаченому Законом порядку здійснював реєстрацію відомостей про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Тобто ухилення від надіслання боржнику оформленого відповідно до вимог ст.35 Закону України «Про іпотеку» повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють звернення стягнення на предмет застави шляхом реєстрації права власності.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у Постанові Великої Палати від 16.05.2018 року у справі № 320/8269/15-ц. 
Таким чином, відповідачем не прийнято до уваги, що звернення стягнення на предмет застави пов`язується саме з реєстрацією у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження та сплив тридцятиденного строку для добровільного виконання боржником свого зобов`язання.
Доводи апеляційної скарги щодо невірного застосування судом першої інстанції Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» підлягають відхиленню, оскільки у даній справі наявність складових ст.1 вищевказаного Закону встановлена на підставі належних та допустимих доказів, що узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 369/382/17. 
       Таким чином, суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті та дійшов обґрунтованих висновків про відсутність підстав для винесення спірного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. 
       Передбачених ст.376 ЦПК України порушень норм матеріального чи процесуального права, які б могли призвести до скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін. 
       Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені в зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» – залишити без задоволення. 
Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 07 жовтня 2019 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий: О.П.Варенко 

Судді: В.С.Городнича

                                                                                                        О.В.Лаченкова