Ухвала
 09 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 369/9293/15-ц
провадження № 61-6667ск20   
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживача шляхом визнання кредитного договору недійсним,
встановив:
26 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі - ПАТ «Ідея Банк») з вказаним вище позовом, в якому просила: 
визнати недійсним кредитний договір та договір застави транспортного засобу від 03 липня 2012 року, укладені між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 ;   
визнати недійсним договір застави транспортного засобу від 31 липня 2012 року, укладений між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 ; 
скасувати обтяження, накладені в межах договорів застави транспортного засобу від 03 липня 2012 року та від 31 липня 2012 року; 
застосувати наслідки недійсності кредитного договору   від 03 липня 2012 року.
Рішенням Києво-Святошинського   районного суду Київської області від                   16 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 27 січня 2016 року,   в задоволенні позову відмовлено.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних                           і кримінальних справ від 01 червня 2016 року зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 грудня 2016 року позов задоволено.
Визнано недійсним кредитний договір від 03 липня 2012 року, укладений між       ПАТ «Ідея Банк» та   ОСОБА_1 . Визнано недійсним договір застави транспортного засобу від 03 липня 2012 року, що укладений між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 . Визнано недійсним договір застави транспортного засобу від  31 липня 2012 року, що укладений між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 . Скасовано обтяження, накладені в рамках договору застави транспортного засобу від 03 липня 2012 року та договору застави транспортного засобу від 31 липня 2012 року. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 квітня 2017 року застосовані наслідки недійсності кредитного договору від       03 липня 2012 року, укладеного між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , станом на момент ухвалення рішення.
Рішенням Апеляційного суду Київської області від 03 липня 2017 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 грудня 2016 року     в частині визнання недійсним кредитного договору скасовано, у цій частині ухвалено нове рішення, яким визнано недійсним кредитний договір від 03 липня 2012 року, укладений між ПАТ «Ідея Банк»  ОСОБА_1 . В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року рішення Апеляційного суду Київської області від 03 липня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Київського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено частково.
Визнано недійсними пункти 1, 2, 3, 4, 6 § 7 кредитного договору № 910.16096 від    03 липня 2012 року, укладеного між   ПАТ "Ідея Банк" та ОСОБА_1 . В решті позову відмовлено.
 
08 квітня 2020 року  ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року            у вищевказаній справі.
Ухвалою Верховного Суду від 28 квітня 2020 року дану касаційну скаргу                                     залишено без руху та надано заявникові строк для усунення її недоліків. 
На виконання вимог зазначеної ухвали до Верховного Суду надіслано доповнення до касаційної скарги, в яких   ОСОБА_1 усунула недоліки зазначені                   у вищевказаній ухвалі.
У касаційні скарзі заявник посилаючись на пункт 3 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), зазначає, що суд неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права у випадку, коли відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Касаційна скарга подана у строк, передбачений законом, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України. 
Наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.  
ОСОБА_1 заявила клопотання про зупинення виконання постанови Київського апеляційного суду від 20 лютого 2020 рокудо закінчення касаційного провадження. 
Тлумачення частини восьмої статті 394, статті 436 ЦПК України свідчить, що заява про зупинення виконання має містити обґрунтування необхідності зупинення виконання рішення. Проте заявником не вказано достатніх та обґрунтованих підстав для зупинення виконання вказаного судового рішення і до касаційної скарги не додано доказів, які б підтверджували необхідність зупинення його виконання. 
Керуючись статтями 389, 394, 395, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ухвалив:
Відкрити касаційне провадження у вказаній справі.
Витребувати з Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу № 369/9293/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживача шляхом визнання кредитного договору недійсним.
У задоволенні клопотання  ОСОБА_1 про зупинення виконання постанови Київського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року відмовити.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк протягом десяти днів       з дня вручення цієї ухвали, але не пізніше десяти днів з дня закінчення карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                 М. Ю. Тітов
 
                                                                                                            В. М. Ігнатенко 
 
                                                                                                            С. О. Карпенко