Постанова
Іменем України 
12 березня 2020 року
м. Київ
справа № 659/592/17
провадження № 51-5389км19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                         ОСОБА_1 ,
суддів                                                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання         ОСОБА_4 ,
прокурора                                              ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 05 березня 2019 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 29 липня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017230210000180 за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя  АДРЕСА_1 , раніше судимого - 21січня 2011 року вироком Нижньосірогозького районного суду Херсонської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на  4 роки 6 місяців,
ОСОБА_8 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця  та жителя АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз  16 травня 2018 року вироком Нижньосірогозького районного суду Херсонської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 389, 395 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини
За вироком Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 05 березня 2019 року засуджено: ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 345 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки; ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 345 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі  ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового  складання покарань, призначених за даними вироком і вироком Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 16 травня 2018 року остаточно призначено ОСОБА_8 покарання  у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
Згідно з вироком ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винними у вчиненні інкримінованого правопорушення за наступних обставин. 24 червня 2017 року ОСОБА_7 , перебуваючи на вулиці Незалежності поблизу будинку № 203 в смт Нижні Сірогози Нижньосірогозького району Херсонської області, близько 17:20 на зауваження ОСОБА_9 , який займає посаду інспектора СРПП Нижньосірогозького відділення поліції Каховського ВП ГУНП в Херсонській області, , щодо необхідності звільнити проїжджу частину дороги, змістити з дороги належний ОСОБА_7 транспортний засіб - моторолер, та не вживати алкоголь, відмовився. Після чого відвів ОСОБА_9 для перемовин, щодо вирішення питання з адміністративними протоколами, складеними відносно нього раніше, розпочав сварку, під час якої завдав удар рукою в обличчя ОСОБА_9 . Присутній біля моторолера ОСОБА_8 , не знаючи причин сутички поспішив на допомогу ОСОБА_7 , наблизившись наніс кілька ударів руками ОСОБА_9 по тулубу, потилиці. В короткий проміжок часу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 наносили удари кулаками та ногами в область голови, тулубу, кінцівок ОСОБА_9 , який чинив опір. Після прибуття наряду працівників поліції ОСОБА_8 вже в їх присутності підбіг та завдав ОСОБА_9 удар кулаком руки в обличчя, спричинивши пошкодження носу. Спільними діями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 завдано тілесні ушкодження, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 200 від 04 серпня 2017 року віднесені до легких тілесних ушкоджень.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 29 липня  2019 року вирок районного суду залишено без зміни.
 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону просить судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. На обґрунтування своїх вимог посилається на невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду. Вказує на порушення права на захист засудженого ОСОБА_7 під час досудового розслідування, оскільки призначений адвокат ОСОБА_10 був залучений для здійснення його захисту виключно в рамках дотримання законності його затримання за ст. 208 КПК України та застосування відносно ОСОБА_7   запобіжного заходу, а тому в подальшому не міг здійснювати захист останнього. Вважає вирок суду таким, що не відповідає вимогам ст. 374 КПК України. Окрім того, стверджує, що вирок ухвалений з порушенням таємниці наради суду, оскільки під час перебування у нарадчій кімнаті суд розглядав інші судові справи та вносив рішення в Єдиний державний реєстр судових рішень (далі ЄДРСР). На зазначені порушення ним було вказано і в апеляційній скарзі, проте апеляцій суд в порушення вимог ст. 419  КПК України, не надав оцінки всім доводам її скарги. Крім того, вважає ухвалу апеляційного суду такою, що не відповідає вимогам ст. 404 КПК України, оскільки апеляційний суд не дослідив докази безпосередньо.
Позиції інших учасників судового провадження 
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу захисника не надходило.
В судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає  задоволенню з таких підстав.
Мотиви суду
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як установлено в частинах 1, 2 ст. 438 КПК України, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність підстав, зазначених у ч. 1 даної статті суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412 – 414 цього Кодексу. Можливості скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) чинним законом не передбачено.
Зі змісту касаційної скарги захисника вбачається, що вона, крім іншого, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 409 та 410 КПК України, просить дати доказам у справі іншу оцінку, ніж та, яку дали суди першої та апеляційної інстанцій, тоді як перевірку цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесено.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновки суду про винність засуджених   ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого  ч. 2 ст. 345 КК України за обставин встановлених судом і викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних органами досудового розслідування та досліджених у судовому засіданні доказах, які отримали належну оцінку. Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України, є законним та вмотивованим.
Зі змісту вироку місцевого суду вбачається, що суд, відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України,у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, з достатньою конкретизацією встановив та зазначив місце, час, мотив та спосіб вчинення злочину, його наслідки, зазначив дії і роль засуджених.
Із матеріалів кримінального провадження слідує, що засуджений ОСОБА_7 своєї винуватості у вчиненні інкримінованого  йому злочину не визнав, але підтвердив сварку з ОСОБА_9 та заперечував нанесення ударів і спричинення потерпілому тілесних ушкоджень. Засуджений ОСОБА_8 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України визнав частково та вказав, що він дійсно в присутності працівників поліції вдарив ОСОБА_9 кулаком в обличчя. Проте суд в підтвердження доведеності вини засуджених обґрунтовано послався у вироку на послідовні показання потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,  ОСОБА_18 , а також  на висновок судово-медичної експертизи № 200 від 04 серпня 2017 року.
Досліджені судом показання потерпілого та свідків є логічними, послідовними, узгоджуються з іншими доказами та не викликають у суду сумнівів у їх правдивості, а у своїй сукупності з іншими доказами підтверджують те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Таким чином, дії засуджених, суд правильно кваліфікував за ч. 2 ст. 345 КК України.
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 419 КПК України дав належну оцінку викладеним в апеляційній скарзі захисника доводам, в тому числі і тим на які вона послалася у касаційній скарзі, та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні. При цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційним судом не встановлено.
Що стосується тверджень захисника про порушення апеляційним судом правил ст. 404 вказаного Кодексу, то вони є необґрунтованими.
Згідно з приписами ч 3 ст. 404 КПК України, повторне дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження, за наявності клопотання допускається лише за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями. У даній справі такої умови апеляційний суд не встановив. Сам по собі факт непогодження з висновками суду, не є підставою для повторного дослідження доказів. Тому, при здійсненні апеляційної процедури не було допущено істотних порушень вимог ст. 404 КПК України.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст.ст.370, 419 КПК України.
На думку колегії суддів, необґрунтованими та такими, які спростовуються матеріалами кримінального провадження є доводи касаційної скарги захисника щодо порушення місцевим судом таємниці наради суду, які за своїм змістом аналогічні доводам апеляційної скарги та які було ретельно перевірено судом апеляційної інстанції.
Зі змісту ст. 367 КПК України вбачається, що під час ухвалення вироку ніхто не має права перебувати в нарадчій кімнаті, крім складу суду, який здійснює судовий розгляд. Суд вправі перервати нараду лише для відпочинку з настанням нічного часу. Під час перерви судді не можуть спілкуватися з особами, які брали участь у кримінальному провадженні. Постановлення ухвали суду в нарадчій кімнаті здійснюється відповідно до правил, передбачених цією статтею. Судді не мають права розголошувати хід обговорення та ухвалення вироку в нарадчій кімнаті.
Забезпечення таємниці наради суддів є свідченням відсутності стороннього впливу, спонукання або тиску з будь-якого боку, в тому числі представників органів законодавчої та виконавчої влади, посадових осіб і окремих громадян на суддів при ухваленні вироку, гарантією реалізації засад незалежності суддів і підкорення їх лише закону.
Невиконання імперативних норм ст. 367 КПК України стосовно таємниці наради суддів порушує також таку засаду кримінального провадження, як законність, яка вимагає від суду, зокрема, неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, вимог інших актів законодавства.
Для забезпечення таємниці нарадчої кімнати ніхто не має права бути присутнім у ній, крім складу суду, а під час ухвалення вироку (перебування складу суду у нарадчій кімнаті) інші справи цим судом чи суддями розглядатися не можуть.
Апеляційним судом перевірялись доводи апеляційної скарги захисника щодо порушення таємниці наради суддів і було встановлено, що 05 березня 2019 року під головуванням судді ОСОБА_19 відбулося слухання по цивільним справам №№ 659/84/19, 659/90/19, 659/29/19 у період часу з 8:30 до 9:30 та саме в цей проміжок часу  приймалися рішення по даним справам. В період слухання  цього дня кримінальної справи щодо ОСОБА_20 та ОСОБА_8 , який тривав у період часу з 10:19 до 17:09, жодні інші справи суддею ОСОБА_19 розглянуті не були. Крім того, на підтвердження часу проведення судових засідань місцевим судом на вимогу Верховного Суду надано завірені копії протоколів судових засідань, в яких зазначено час розгляду вищевказаних справ.
Окрім того, відповідно до висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24 лютого 2020 року у справі № 128/2455/15-к з урахуванням положень ст. 367 КПК України, вчинення процесуальних дій та ухвалення суддями (суддею) під час перебування в нарадчій кімнаті по кримінальному провадженні судових рішень по інших справах, слід вважати порушенням таємниці наради суддів, яке на підставі ч. 1 ст.412 КПК України може бути визнано істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону у разі коли воно за своїм характером та з огляду на обставини конкретної справи перешкодило або могло перешкодити  суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тобто в тих випадках, коли вказане порушення обґрунтовано ставить під сумнів незалежність та неупередженість суддів (судді) при обговоренні та ухваленні  відповідного судового рішення.
Таки чином, внесення в ЄДРСР судового рішення та його підписання електронним цифровим підписом під час перебування у нарадчій кімнаті, не може бути визнано істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки воно за своїм характером не могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Тому підстав вважати, що суддею ОСОБА_19 було порушено таємницю наради суддів, колегія суддів не вбачає.
Що стосується доводів захисника про порушення права на захист засудженого ОСОБА_7 є безпідставними та спростовуються матеріалами провадження.
Так, захисник у касаційній скарзі стверджує, що участь захисника для захисту засудженого ОСОБА_7 є обов`язковою, як до особи, яка перебуває на обліку у лікаря психіатра. При цьому, захисник ОСОБА_10 , який під час проведення досудового розслідування був залучений лише для здійснення захисту ОСОБА_7 виключно в рамках дотримання законності затримання його за ст. 208 КПК України та обрання щодо нього запобіжного заходу, в подальшому під час досудового розслідування, зокрема під час судового розгляду захисник не мав повноважень на здійснення захисту ОСОБА_7 , що призвело, на думку захисника, до порушенням права останнього на захист.
Проте з наявного в матеріалах справи доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги № 021-0001092 від 24 червня 2017 року слідує, що Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Херсонській області було призначено ОСОБА_7 захисника - адвоката ОСОБА_21 . Дія вказаного доручення була встановлена на строк затримання та/або тримання такої особи під вартою. Ухвалою слідчого судді Нижньосірогодського районного суду Херсонської області  від 27 червня 2017 року щодо підозрюваного ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. 21 серпня 2017 року підозрюваному ОСОБА_7 надано доступ до матеріалів провадження та ознайомлено з матеріалами кримінального  провадження у присутності захисника ОСОБА_10 . Ухвалою слідчого судді Каховського міськрайонного суду Херсонської області віл 21 серпня 2017 року змінено підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід на домашній арешт. Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершено 22 серпня 2017 року. Таким чином, протягом періоду тримання ОСОБА_7 під вартою захист його прав і інтересів здійснював захисник ОСОБА_21 , який діяв на підставі повноважень, наданих Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Херсонській області. В подальшому в суді першої інстанції його захист здійснювала захисник ОСОБА_6 .
Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до висновку експерта судово-психіатричного експертизи № 449 від 03 серпня 2017 року ОСОБА_7 психічними захворюваннями в розумінні ч. 2 ст. 19 КК України не страждав і не страждає та може усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Отже, будь-яких порушень прав засудженого ОСОБА_7 на захист колегією суддів встановлено не було.
Покарання засудженим призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 та ОСОБА_7 і попередження нових злочинів, та відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засуджених, касаційна скарга має бути залишена без задоволення, а судові рішення - без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 05 березня 2019 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 29 липня 2019 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 – без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                  ОСОБА_3