КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження:                                                        Доповідач - Ратнікова В.М.
22-ц/824/4038/2020             
                                       П О С Т А Н О В А
 
                              І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
                 м. Київ                                                                                          Справа №367/3943/19

27 квітня 2020 року Київський апеляційний суд у складі  колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  -  Ратнікової В.М.
суддів                        -  Борисової О.В.    
                                    -  Левенця Б.Б.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 27 листопада 2019 року про передачу справи на розгляд іншому суду за встановленою підсудністю, постановлену під головуванням судді Оладько С.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка є законним представником неповнолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право  користування житловим приміщенням, -
в с т а н о в и в:
 
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до  ОСОБА_2 , яка є законним представником неповнолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право  користування житловим приміщенням.
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 .
У 2009 році, на прохання ОСОБА_2 , яка на той час була дружиною її сина ОСОБА_5 , вона надала згоду на реєстрацію онука ОСОБА_3 в зазначеній вище квартирі.
Її онук ОСОБА_3 проживав у спірній квартирі до розлучення його батьків в 2014 році та в подальшому в цій квартирі не проживав.
У даний час ОСОБА_3 фактично проживає по місцю реєстрації його матері ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 .
Реєстрація онука ОСОБА_6 , в належній їй на праві власності квартирі, чинить їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном.
Враховуючи наведене, просила суд визнати  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що  втратив право  користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 19 червня 2019 року було відкрито провадження у даній справі.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 27 листопада 2019 року цивільну справу №367/3943/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка є законним представником неповнолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право  користування житлом  передано за підсудністю на розгляд Рівненському міському суду Рівненської області.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 16 січня 2019 року позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 27 листопада 2019 року.
Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що ухвала суду є незаконною, постановлена з порушенням норм процесуального права. Посилається  на неправильність висновку  суду першої інстанції про те, що у даній справі  між сторонами виник спір щодо  нерухомого майна, а тому позов повинен бути поданий за правилами виключної підсудності - за  місцем знаходженням нерухомого майна до Рівненського міського суду Рівненської області. Зазначає, що  вона пред`явила позов  до фізичної особи і спір не стосується нерухомого майна, а тому був поданий на підставі ч.1 ст.27 ЦПК України за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання відповідача. Крім того, витребовуючи відомості про адресу реєстрації відповідачки ОСОБА_2 , суд першої інстанції в запиті вказав невірну адресу, а саме: АДРЕСА_3 , замість вірної адреси, яка була вказана нею в позовній заяві, а саме: АДРЕСА_2 
Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.
У відповідності до вимог статті 353, 369 ЦПК України,  апеляційна скарга на ухвалу суду про передачу справи на розгляд іншого суду, що є об`єктом апеляційного оскарження, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що в травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до   ОСОБА_2 , яка є законним представником неповнолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_3  про визнання  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1   таким, що втратив право  користування житловим приміщенням  в квартирі АДРЕСА_1 .
Звертаючись  з даним позовом  до Ірпінського міського суду Київської області, позивачка визначала  підсудність  вказаної справи  за зареєстрованим  у встановленому законом порядку  місцем знаходження  відповідачки ОСОБА_2 , яка є законним представником неповнолітнього ОСОБА_3 - АДРЕСА_2 .
Передаючи справу на розгляд до Рівненського міського суду Рівненської області, суд першої інстанції посилався  на те, що даний  спір має розглядатися за правилами виключної підсудності,  за місцем знаходження нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 .
Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідає вимогам процесуального права, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Згідно вимог ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.
Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 41, 42 постанови від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.
Виключну підсудність встановлено для позовів, які виникають щодо нерухомого майна (ч. 1 ст. 30 ЦПК України). Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (ст.ст. 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (ст.ст. 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.
Виходячи з аналізу зазначених правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема, щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно, тощо.
Отже, для позовів щодо права користування нерухомим майном встановлюється виключна підсудність.
У даній справі  між сторонами виник  спір з приводу визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право  користування квартирою АДРЕСА_1 , тобто стосується  права (відсутності права)   ОСОБА_3 на користування нерухомим майном, а тому  колегія суддів  вважає, що  суд першої інстанції прийшов до вірного висновку  про те, що  підсудність вказаної  справи визначається  за правилами виключної підсудності - за місцезнаходженням нерухомого майна. Спірна квартира  розташована за адресою:  АДРЕСА_1 , а тому  Ірпінський  міський суд  Київської  області обгрунтовано передав справу  на розгляд  до Рівненського  міського суду Рівненської області.
Доводи апеляційної скарги  про те, що  підсудність даної справи визначається за місцем знаходженням відповідачки і оскаржена ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, колегія суддів вважає безпідставними, так як вони  не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та вимогах процесуального закону.
 
Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Оскільки ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 27 листопада 2019 року постановлена з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку  про відсутність правових підстав для її скасування.
Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 375, 381 - 384  ЦПК України, суд,-
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 27 листопада 2019 року про передачу справи на розгляд іншого суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім  випадків, передбачених  п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

 
               Головуючий:                                              Судді: