Номер провадження: 22-ц/813/2795/20 
Номер справи місцевого суду: 522/401/15-ц
Головуючий у першій інстанції Донцов Д. Ю.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С., 
суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В., 
з участю секретаря Воронової Є.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2015 року, ухваленого під головуванням судді Донцова Д.Ю.,-
в с т а н о в и в:
У січні 2015 року комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» (далі – КП «Теплопостачання міста Одеси») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання.
Позовна заява мотивована тим, що  КП «Теплопостачання міста Одеси» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії на опалення та гарячої води у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Одеси.             
ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_1 та є споживачем послуг теплової енергії.
Відповідач порушує строки оплати за вказані послуги, у зв`язку з чим виникла заборгованість з 01 жовтня 2007 року до 10 квітня 2014 року у розмірі 25 832,63 грн.
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2015 року, позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Теплопостачання міста Одеси» заборгованість за спожиті послуги з теплопостачання у розмірі 25 832,63 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 01 квітня 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Не погоджуючись з заочним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якої просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та вирішити питання щодо судових витрат, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач звернувся до суду про стягнення заборгованості з 01.10.2007 року по 10.04.2014 року, однак позовна давність складає три роки, а тому, суд стягуючи заборгованість з 2007 року, не врахував строки позовної давності.
Більш того, позивач не надає послуги відповідачу з 26.05.2007 року, з моменту від`єднання від централізованого опалення, що також не враховано судом.
У своєму відзиві КП «Теплопостачання м. Одеси» зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для задоволення апеляційної скарги доводи не містять, а також ще у липня 2013 року, позивачем було до суду подано заяву про видачу судового наказу, в зв`язку з чим строк звернення до суду порушено не було (а.с. 173-185).
Справа розглядалась судами неодноразово.
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.05.2016 року, апеляційна скарга ОСОБА_1 , залишена без задоволення, а заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2015 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 25 вересня 2019 року ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11 травня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
За результатами автоматичного розподілу судової справи визначено склад колегії суддів: Комлева О.С. – головуючий суддя, судді – Сегеда С.М., Цюра Т.В., (а.с. 162).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.12.2019 року прийнято до провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду від 21.04.2015 року по цивільній справі за позовом КП «Теплопостачання міста Одеси» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання (а.с. 168).
Сторони про розгляд справи на 03 червня 2020 року були сповіщені належним чином (а.с. 171-172).
Від ОСОБА_1 надійшла заява в якої він просить справу розглядати за його відсутності, апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі (а.с. 186-189).
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, та від яких не надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Однак зазначеним вимогам оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
У відповідності до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач  проживає в квартирі АДРЕСА_1 та є споживачем теплової енергії, у зв`язку з чим, на нього відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 (а.с. 4, 6).
Правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем у справі з приводу оплати наданих послуг з централізованого опалення регулюються Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», «Правилами надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, Цивільним Кодексом України.
Закон України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 року № 2633-IV у статті 1 визначає, що теплопостачання (постачання теплової енергії) - це сфера діяльності з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії споживачам; а споживач теплової енергії - це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору; теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.
Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» основними обов`язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів; забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання. Споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, відповідних нормативно-правових актів.
Стаття 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-1У відносить послуги з централізованого опалення до комунальних послуг.
Стаття 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх кількісні та якісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
У відповідності до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; споживач зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 21 та ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець та виробник вказаних послуг зобов`язані укласти договір зі споживачем про умови надання житлово-комунальних послуг.
Згідно п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.
Виходячи із загальних начал та змісту цивільного законодавства України, звичаїв ділового обороту та статті 642 ЦК України, з урахуванням того, що договір між сторонами не укладався, враховуючи, що позивач надавав відповідачу послуги з теплопостачання, а відповідач, у свою чергу їх приймав та претензій щодо їхньої якості не заявляв, суд вважає, навіть у разі відсутності договору до даних правовідносин повинні застосовуватися норми статей 526, 610, 614 ЦК України, які регламентують загальні умови виконання зобов`язання, правові наслідки та відповідальність за порушення зобов`язання.
Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530, 599 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк і припиняється зобов`язання шляхом його виконання, проведеного належним чином.
Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати  роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст.ст. 156, 162 ЖК України, власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.
Статтею 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюються з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року зі змінами, внесеними  Постановою Кабінету Міністрів України № 45  від 24.01.2006 року, власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги.
Обов`язок на власника житлового приміщення по несенню витрат на утримання будинку та прибудинкової території, сплаті комунальних послуг покладений ст. 322 ЦК України, ст.ст. 12,13,20,29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача  - заборгованість, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з розрахунку заборгованості, відповідачем з жовтня 2007 року по квітень 2014 року оплата комунальних послуг не проводилася, у зв`язку з чим нього виникла заборгованість у розмірі 25 832,63 грн.
Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки не враховано строк позовної давності, про який було заявлено під час перегляду заочного рішення, та стягнуто з відповідача заборгованість по комунальним послугам за період з жовтня 2007 року по квітень 2014 року.
Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що  через несплату платежів за спожиті комунальні послуги у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за період з 01.10.2007 року по 01.04.2014 року у розмірі 25832,63 (а.с. 4-5).
ОСОБА_1 заявлено клопотання про застосування строків позовної давності на стадії перегляду заочного рішення (а.с. 38-41).
Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Частиною 2 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.
Судовий наказ відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України 2004 року є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.
Ураховуючи те, що судовий захист права на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання стягувачем заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.
З матеріалів справи вбачається, що в серпні 2013 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з заявою про видачу судового наказу та просив стягнути з відповідача заборгованість за отримані послуги у розмірі 25031,03 горн, що відповідно до наданого розрахунку відповідає терміну з 01.10.2007 року по травень 2013 року (а.с. 4-5, 176).
Колегія суддів вважає, що подавши в серпні 2013 року заяву до суду про видачу судового наказу щодо стягнення з відповідача заборгованості за спожиті комунальні послуги, позивач має право ставити питання про стягнення заборгованості за спожиті відповідачем комунальні послуги, яка утворилася за період з серпня 2010 року по квітень 2014 року, пред`явивши вказаний позов у січні 2015 року.
Через несплату заборгованості за спожиті комунальні послуги у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 15119,48 грн. (25832,63 грн. – 10713,15 грн. заборгованість на 01.09.2010 року).
У зв`язку з чим вказану заборгованість необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.
При цьому колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він не користується послугами позивача, є необґрунтованими, та такими що не відповідають матеріалам справи з огляду на наступне.
Відповідно до наданих до суду апеляційної інстанції документів, ОСОБА_1 здійснив відключення від мереж теплопостачання.
Відповідно до пунктів 24 і 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, споживач має право відмовитися від надання послуг центрального опалення, постачання гарячої води і водовідведення. Відключення споживача від мереж ЦО і ГВП здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.
Згідно з пунктами 2.1, 2.2 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого, для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг центрального опалення та гарячого теплопостачання (чинного на час правовідносин) орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу комісію для розгляду таких питань. Комісія після вивчення конкретних умов приймає рішення, яке оформлюється протоколом, витяг з якого надається заявникові. При позитивному рішенні комісії, заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального теплопостачання і відокремлення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання.
Відповідно до встановлено порядку, ОСОБА_1 при відключенні від мереж теплопостачання не дотримався вимог закону, а тому, колегія суддів прийшла до висновку про те, що ОСОБА_1 самовільно відключився від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, що  забороняється.
Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду у справі № 226/1437/16-ц від 19.08.2019 (постанови у справах № 6-1192цс15 і № 6-1706цс15), від 25.09.2019 року по справі № 522/401/15-ц.
Згідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми заборгованості зміні, з підстав та мотивів, викладених вище.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 21 квітня 2015 року в частині стягнення суми заборгованості змінити, зменшивши її розмір до 15 119,48 (п`ятнадцяти тисяч сто дев`ятнадцяти) гривень 48 копійок.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 15 червня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра