Постанова
Іменем України 
                           
10 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 734/2887/17
провадження № 61-15045св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Сердюка В. В., Грушицького А. І., Фаловської І. М.,
 
учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідач -  ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану ОСОБА_3 , на постанову Чернігівського апеляційного суду від 02 липня 2019 року в складі колегії суддів: Шитченко Н. В., Висоцької Н. В., Мамонової О. Є.,

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від               15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
 
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що з 02 листопада 1996 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від якого вони мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,                        ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
 
Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 04 травня              2016 року шлюб між ними було розірвано.  
 
Спільне життя з відповідачкою не склалося, шлюбні відносини припинено, проте у добровільному порядку вони не можуть дійти згоди щодо поділу майна, набутого подружжям за час зареєстрованого шлюбу.  
 
З урахуванням викладеного та уточнених позовних вимог ОСОБА_1 просив:
 
визнати автомобіль «Chevrolet Tracker», реєстраційний номер НОМЕР_1 ,   2014 року випуску, вилочний дизельний навантажувач «Hangcha CPCD 25N-RG5», 2008 року випуску, та 11/25 часток нежитлової будівлі магазину, загальною площею                 546,8 кв. м, розташованої по АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю його та ОСОБА_2 ; 
 
визнати за ним та ОСОБА_2 , за кожним, право власності на вищевказане майно, стягнувши з ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля «Chevrolet Tracker», реєстраційний номер                        НОМЕР_1 , та вилочного дизельного навантажувача «Hangcha CPCD 25N-RG5» у розмірі 326 тис. грн, оскільки це майно перебуває у користуванні відповідачки. 
 
У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна подружжя.
 
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що вона з ОСОБА_1   із                       02 листопада 1996 року по 04 травня 2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають двох дітей. Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 04 травня 2016 року шлюб між ними було розірвано.
 
За час шлюбу ними було набуто майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності та підлягає поділу, у добровільному порядку вони не можуть дійти згоди щодо користування ним. 
 
Зокрема, житловий будинок АДРЕСА_2 побудовано подружжям спільно у період 1997-2003 років, унаслідок чого він підлягає поділу з виділенням їй 3/4 частки, а ОСОБА_1  - 1/4 частки.
 
Збільшення її частки має місце у зв`язку з тим, що діти, один із яких є малолітнім, проживають з нею, ОСОБА_1 не дбає про їхнє матеріальне забезпечення, ухиляючись від виконання свого батьківського обов`язку по їх утриманню.
 
Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 проживає окремо, використовує для власних потреб автомобілі «Форд Транзит», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та «ЗІЛ» 130, реєстраційний номер НОМЕР_3 . Зазначені транспортні засоби є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, тому також підлягають поділу.
 
Вилочний дизельний навантажувач «Hangcha CPCD 25N-RG5» не є спільним майном подружжя, так як за час шлюбу у власність не набувався, тому не підлягає поділу. 
 
10 листопада 2004 року та 30 серпня 2005 року нею при здійсненні підприємницької діяльності та виключно для подальшої організації і розширення такої діяльності на підставі договорів купівлі-продажу придбано 11/25 часток нежитлової будівлі магазину по АДРЕСА_1 . Кошти, за які придбано це нерухоме майно отримані нею, як фізичною особою-підприємцем, від здійснення підприємницької діяльності. Таким чином, ці кошти не є спільною сумісною власністю подружжя.
 
05 вересня 2015 року між нею і ОСОБА_6   укладено договір позики грошових коштів, за умовами якого останній надав у борг 6 000,00 доларів США, яких їм не вистачало для придбання автомобіля «Chevrolet Tracker», реєстраційний номер знак НОМЕР_1 . Вважала, що отримані на підставі цього договору позики грошові кошти є об`єктом права спільної сумісної власності її та ОСОБА_1 у рівних частках, тому ці кошти слід враховувати при поділі спірного майна подружжя. 
 
З урахуванням викладеного та уточнених позовних вимог ОСОБА_2 просила суд визнати за нею право особистої приватної власності на 11/25 часток нежитлової будівлі магазину по АДРЕСА_1 ; визнати грошові кошти у розмірі 6 000,00 доларів США, що еквівалентно                    160 507,20 грн, отримані на підставі договору позики грошових коштів від 05 вересня 2015 року, об`єктом права спільної сумісної власності її та ОСОБА_1 у рівних частках по 80 253 грн 60 коп., врахувати ці кошти при поділі майна подружжя з покладенням на неї обов`язку ОСОБА_1 по виконанню вказаного договору позики; визнати за нею право особистої приватної власності на автомобіль «Chevrolet Tracker», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2014 року випуску, середньою ринковою вартістю 237 660,75 грн.
 
Також просила визнати житловий будинок з верандою та мансардою, загальною площею 127,6 кв. м, із господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_2 , вартістю   382 950 грн 57 коп., автомобіль «ЗІЛ 130», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1990 року випуску, з гідравлічним краном-маніпулятором, вартістю 92 855 грн, автомобіль «Форд Транзит», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2004 року випуску, вартістю 145 915 грн, майном спільної сумісної власності її та ОСОБА_1 ; 
 
виділити їй 3/4 частки житлового будинку АДРЕСА_2 , вартістю 287 212,92 грн, а ОСОБА_1 1/4 його частку, вартістю 95 737,64 грн; 
 
при поділі автомобіля «ЗІЛ 130», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1990 року випуску, з гідравлічним краном-маніпулятором, 1/2 частка вартості якого складає                46 427,50 грн, та автомобіля «Форд Транзит», реєстраційний номер НОМЕР_2 ,              2004 року випуску, 1/2 частка вартості якого складає 72 957,50 грн, виділити вказані транспортні засоби ОСОБА_1 у рахунок вартості належної йому 1/4 частки житлового будинку по АДРЕСА_2 , вартість якої становить 95 737,64 грн, стягнувши з нього на її користь грошові кошти у розмірі 23 647,36 грн, як різницю між вартістю 1/2 частки транспортних засобів: «ЗІЛ 130» та «Форд Транзит» у розмірі 119 385 грн, належних їй та вартістю 1/4 частки житлового будинку по АДРЕСА_2 , у розмірі 95 737,64 грн, належної ОСОБА_1 .
 
Вилочний дизельний навантажувач «Hangcha CPCD 25N-RG5», 2008 року випуску, просила не відносити до майна спільної сумісної власності, а визнати його таким, що не підлягає поділу, оскільки це майно не підлягає обов`язковій реєстрації, на праві власності за подружжям воно не зареєстровано.
 
Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 01 листопада         2017 року зустрічний позов ОСОБА_2 прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з позовом ОСОБА_1 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 07 серпня               2018 року позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. 
 
Визнано:
- 11/25 частки нежитлової будівлі магазину, загальною площею 546,8 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 
- за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за кожним, право власності на 11/50 частки нежитлової будівлі магазину, загальною площею 546,8 кв. м, по АДРЕСА_1 . 
- житловий будинок із верандою та мансардою, загальною площею  127,6 кв. м, із господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . 
 
Виділено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1/2 частці житлового будинку із верандою та мансардою, загальною площею 127,6 кв. м, із господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_2 .
 
Визнано об`єктами права спільної сумісної власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 автомобіль «Chevrolet Tracker», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2014 року випуску, вилочний дизельний навантажувач «Hangcha CPCD 25N-RG5», 2008 року випуску, автомобіль «ЗІЛ 130», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1990 року випуску, з гідравлічним краном-маніпулятором, та автомобіль «Форд Транзит», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2004 року випуску. 
 
Виділено ОСОБА_2 у власність автомобіль марки «Chevrolet Tracker», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2014 року випуску, і вилочний дизельний навантажувач «Hangcha CPCD 25N-RG5», 2008 року випуску. 
 
Виділено у власність ОСОБА_1 автомобіль «ЗІЛ 130», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1990 року випуску, з гідравлічним краном-маніпулятором, та автомобіль «Форд Транзит», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2004 року випуску. 
 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 224 830,00 грн компенсації 1/2 частки вартості автомобіля «Chevrolet Tracker», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2014 року випуску, і вилочного дизельного навантажувача «Hangcha CPCD 25N-RG5», 2008 року випуску.
 
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 119 385,00 грн компенсації 1/2 частки вартості автомобіля «ЗІЛ 130», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1990 року випуску, з гідравлічним краном-маніпулятором, та автомобіль «Форд Транзит», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2004 року випуску. 
 
Визнано грошові кошти у розмірі 6 000,00 доларів США, що еквівалентно                160 507,20 грн, отримані ОСОБА_2 на підставі договору позики грошових коштів від 05 вересня 2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та           ОСОБА_6 , об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 і ОСОБА_1 у рівних частинах, тобто по 80 253,60 грн.
 
У решті позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що  спірне рухоме та нерухоме майно набуто ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за час зареєстрованого шлюбу. 
 
Належні та допустимі докази придбання ОСОБА_2 11/25 часток нежитлової будівлі магазину по АДРЕСА_1 за кошти, отримані нею від здійснення підприємницької діяльності, останньою не надано. Зазначене нерухоме майно придбано ОСОБА_2 , як фізичною особою, за час зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_1 , тому є спільним сумісний майном подружжя. 
 
Житловий будинок із верандою та мансардою по АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю                       ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , оскільки також придбано за час зареєстрованого шлюбу, унаслідок чого останнім, кожному із них, слід виділити по 1/2 його частці, відсутні підстави для відступу від рівності часток. 
 
Автомобіль «Chevrolet Tracker», вилочний дизельний навантажувач «Hangcha CPCD 25N-RG5», автомобіль «ЗІЛ 130», з гідравлічним краном-маніпулятором, та автомобіль «Форд Транзит» є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, так як придбані в інтересах сім`ї за час зареєстрованого шлюбу. У власність ОСОБА_2 слід виділити автомобіль «Chevrolet Tracker», вилочний дизельний навантажувач «Hangcha CPCD 25N-RG5», а у власність ОСОБА_1 автомобіль «ЗІЛ 130», з гідравлічним краном-маніпулятором, та автомобіль «Форд Транзит» зі стягненням грошової компенсації. 
 
Грошові кошти у розмірі 6 000,00 доларів США, що еквівалентно 160 507,20 грн, отримані ОСОБА_2 на підставі договору позики укладеного 05 вересня 2015 року з ОСОБА_6 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя у рівних частках, тобто по 80 253,60 грн.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано. Позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.
 
Визнано за ОСОБА_1 право власності:
- на 1/2 частку житлового будинку із верандою та мансардою, загальною площею 127,6 кв. м, із господарськими будівлями і спорудами, по АДРЕСА_2 ; 
- на автомобіль «ЗІЛ 130», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1990 року випуску, з гідравлічним краном-маніпулятором, та автомобіль «Форд Транзит», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2004 року випуску.
 
Визнано за ОСОБА_2 :
- право власності на 1/2 частку житлового будинку із верандою та мансардою, загальною площею 127,6 кв. м, із господарськими будівлями і спорудами, по АДРЕСА_2 ;
- право особистої приватної власності на 11/25 частки нежитлової будівлі магазину, загальною площею 546,8 кв. м, по АДРЕСА_1 ; 
- право власності на автомобіль марки «Chevrolet Tracker», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2014 року випуску. 
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за недоотримане майно, визначену шляхом взаємозаліку, у розмірі 80 808,60 грн.
 
У решті позову ОСОБА_1 та зустрічного позову  ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення по суті заявлених позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_2 здійснення підприємницької діяльності було організовано виключно за рахунок її особистих коштів від здійснення такої діяльності, що ОСОБА_1 не спростовано. Отже, оскільки нежитлова будівля магазину по АДРЕСА_1 є приміщенням, в якому остання безпосередньо здійснює господарську діяльність, тому це нерухоме майно є особистою приватною власністю ОСОБА_2 .  
 
Вилочний дизельний навантажувач «Hangcha CPCD 25N-RG5» у встановленому законом порядку за подружжям зареєстровано не було, тому його не можна віднести до спільного сумісного майна подружжя. 
 
ОСОБА_2 договір позики від 05 вересня 2015 року укладено в інтересах сім`ї, кошти нею отримано на придбання автомобіля «Chevrolet Tracker», тому зобов`язання за цим договором виникли у обох з подружжя. Відповідно до розписки від 02 вересня 2018 року ОСОБА_2 за рахунок особистих коштів було повернуто позику в розмірі 6 000,00 доларів США, унаслідок чого 1/2 частина цієї суми підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 шляхом врахування її при поділі майна подружжя. 
 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить на праві спільної сумісної власності, кожному по 1/2 частці, житловий будинок АДРЕСА_2 . Оскільки ОСОБА_1 фактично користується автомобілями: «ЗІЛ 130» та «Форд Транзит», а ОСОБА_2 на них не претендує, то на ці транспортні засоби слід визнати право власності за останнім зі стягненням з нього на користь ОСОБА_2 грошової компенсації вартості належної їй частки. 
 
За ОСОБА_2 у порядку поділу майна подружжя підлягає визнанню право власності на автомобіль «Chevrolet Tracker», вартістю 237 660 грн, так як зазначений транспортний засіб перебуває в її користуванні, зі стягненням компенсації вартості 1/2 частки цього майна на користь ОСОБА_1 у розмірі 118 830,00 грн. 
 
Ураховуючи викладене, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто компенсацію вартості переотриманого майна у розмірі 555 грн, та 1/2 частка боргу за договором позики у розмірі 80 253 грн 60 коп., який одноособово повернула ОСОБА_2 .  
 
Короткий зміст постанови суду касаційної інстанції 
 
Постановою Верховного Суду від 20 березня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Чернігівського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції та передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходив із того, що апеляційний суд вирішуючи спір у частині поділу частки нежитлової будівлі магазину по АДРЕСА_1  та погоджуючись з доводами ОСОБА_2 про те, що набуття у власність вказаного нерухомого майна відбулось за рахунок коштів, отриманих нею від здійснення підприємницької діяльності, не врахував, що такі кошти отримано останньою за час шлюбу з  ОСОБА_1 та витрачено в інтересах сім`ї.  
 
Також апеляційному суду слід було перевірити доводи ОСОБА_1 про те, що невірно стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 частину спільного боргу за договором позики від 05 вересня 2015 року, укладеного останньою з            ОСОБА_6 , унаслідок чого точно не визначено розмір компенсації вартості переотриманого майна
 
Таким чином, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню у повному обсязі, оскільки у разі доведення, що спірна нежитлова будівля магазину набута  ОСОБА_2 за час шлюбу за спільні кошти з ОСОБА_1 , то при її поділі може мати місце компенсація одному із подружжя за рахунок іншого спільного майна. 

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 02 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволені частково.
 
Визнано за ОСОБА_1 право власності:
- на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого по АДРЕСА_2 ;
- на 11/50 частин нежитлової будівлі магазину, розташованої по АДРЕСА_1 ;
- на автомобіль «ЗІЛ 130», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1990 року випуску, з гідравлічним краном-маніпулятором;
- на автомобіль «Форд Транзит», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2004 року випуску.
 
Визнано за ОСОБА_2 право власності:
- на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого по АДРЕСА_2 ;
- на 11/50 частин нежитлової будівлі магазину, розташованої по АДРЕСА_1 ;
- на автомобіль марки «Chevrolet Tracker», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2014 року випуску.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти в сумі       54 865,10 грн.
 
У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , апеляційний суд виходив із того, що у період шлюбу сторони набули наступне майно: 
- житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по                                             АДРЕСА_2 вартістю 382 950,57 грн; 
- 11/25 частин нежитлової будівлі магазину, розташованої по АДРЕСА_1 вартістю 520 007,00 грн; 
- автомобілі - «ЗИЛ-130» вартістю 92 855,00  грн, «Форд Транзит» вартістю 145 915,00 грн та «Chevrolet Tracker» вартістю 289 546,98 грн, яке підлягає поділу.  
 
Отже, ідеальна частка у майні кожної сторони складає 715 637,28 грн (382 950,57 + 520 007,00 + 92 855,00 + 145 915,00 + 289 546,98 = 1 431 274,55/2).
 
З урахуванням наведеного, та у зв`язку з відсутністю спору ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо розподілу належних їм транспортних засобів, суд визнав, що позивачу слід виділити автомобілі «ЗИЛ-130» та «Форд Транзит», які він використовує, а відповідачці - автомобіль «Chevrolet Tracker», який перебуває в її користуванні.
 
Відповідно ОСОБА_1 виділено майно на загальну суму 690 248,00 грн, а ОСОБА_2 - на загальну суму 741 025,78 грн.
 
Ураховуючи, що ОСОБА_2 борг за договором позики від 05 вересня                 2015 року повернуто у повному обсязі, про що свідчить приєднана до матеріалів справи розписка, наведені кошти трансформувались у виконане одним із подружжя грошове зобов`язання в інтересах сім`ї, отже з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 апеляційний суд вважав за можливе стягнути 1/2 частину указаних коштів у межах заявлених ОСОБА_2 вимог в сумі 80 253,6 грн. 
 
Тобто, шляхом взаємозаліку присуджених сум остаточно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 54 865,10 грн = 80 253,6 грн (борг ОСОБА_1 ) - 25 388,00 грн (переотримана частка у майні                 ОСОБА_2 ).
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У серпні 2019 року ОСОБА_2 , в інтересах та від імені якої діє                ОСОБА_3 , звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до апеляційного суду.
 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі заявник вказує на те, що висновки апеляційного суду про те, що 11/25 частин спірної нежитлової будівлі магазину є спільною сумісною власністю подружжя є помилковим та не підтверджується фактичними матеріалами справи. У матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена заява ОСОБА_1 про надання згоди на придбання ОСОБА_2 2/50 нежитлової будівлі площею 11,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 . Проте вказане приміщення є приміщенням кочегарки, що на період 2004-2005 роки, коли здійснювалося придбання ОСОБА_2 у власність торгівельного магазину, знаходилася окремо від інших приміщень і не входило до складу спірного магазину. Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 надавав нотаріально посвідчену згоду на купівлю ОСОБА_2 торгівельного магазину, що знаходиться по АДРЕСА_1 . 
Чинним законодавством України визначено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання такого майна під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.  ОСОБА_2 вважає, що у справі наявні достатні докази, які повністю доводять, що спірне майно - 11/25 частин  нежитлової будівлі магазину не є майном спільної сумісної власності подружжя та не підлягає поділу, так як це майно не набувалося у власність за спільні сумісні кошти подружжя і      ОСОБА_1 працею чи в інший спосіб участі в придбанні цього майна не приймав. 
Ухвалюючи оскаржуване рішення, апеляційний суд, не дослідивши докази зустрічного позову ОСОБА_2 , не взявши до уваги доводи останньої, проявив однобічність та необ`єктивність під час розгляду справи, неправильно витлумачив та застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення на користь ОСОБА_1 .  
Крім того, звертає увагу на те, що в заяві по суті справи - відзиві на зустрічний позов ОСОБА_1 офіційно та письмово визнав доводи та вимоги                         ОСОБА_2 про те, що торгівельний магазин не є спільним майном подружжя та належить на праві особистої власності ОСОБА_2 . Проте суди вказані доводи під час вирішення справи не прийняли до уваги та не надали їм належної оцінки.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 15 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
Доводи відзиву на касаційну скаргу
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 , в інтересах та від імені якого діє адвокат Якуба Г. О., подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Із 02 листопада 1996 року ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від якого вони мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
 
Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 04 травня               2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
Згідно зі свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_4 , дата проведення державної реєстрації - 13 березня 2001 року, ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем.
Відповідно до звітів суб`єкта малого підприємництва - фізичної особи-платника єдиного податку за 2002-2006 року, в зазначений період ОСОБА_2 сплачувала єдиний податок та отримувала дохід (виручку від реалізації товарів, робіт, послуг).
ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність та був керівником              ПП «ОСОБА_1 » з 2007 по 2009 роки (т. 2 а.с. 80-82) та був зареєстрований як ФОП з 2003 по 2007 рік (т. 2 а.с. 210-211).
На підставі договору купівлі-продажу, укладеного 10 листопада 2004 року між Козелецькою районною спілкою споживчих товариств і ОСОБА_2 , остання придбала 2/5 частки нежитлової будівлі магазину, загальною площею      291,1 кв. м, з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 за 16 415 грн. 
 
Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04 червня         2013 року ОСОБА_2 є власником 11/25 частки нежитлової будівлі магазину, загальною площею 546,8 кв. м, по АДРЕСА_1 . 
 
30 серпня 2015 року згідно з договором купівлі-продажу ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_8 для зайняття підприємницькою діяльністю  2/50 частки нежитлової будівлі магазину, а саме приміщення «3-1», загальною площею 11,3 кв. м, по                 АДРЕСА_1 .
 
Предметами поділу майна подружжя є також: житловий будинок із верандою та мансардою, загальною площею 127,6 кв. м, із господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_2 ; автомобіль «Chevrolet Tracker», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2014 року випуску, вилочний дизельний навантажувач «Hangcha CPCD 25N-RG5», 2008 року випуску, автомобіль «ЗІЛ 130», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1990 року випуску, з гідравлічним краном-маніпулятором, автомобіль «Форд Транзит», реєстраційний номер                                   НОМЕР_2 , 2004 року випуску та грошові кошти, отримані ОСОБА_2 за договором позики. 
Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 31 серпня        2008 року, ОСОБА_1 є власником житлового будинку загальною площею 127,6 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . 
На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку     ОСОБА_1 належить на праві власності земельна ділянка площею 0,14 га, надана для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, яка знаходиться у АДРЕСА_2 . 
Звітом про оцінку, виготовленим 04 січня 2018 року ФОП ОСОБА_9 , визначена ринкова вартість житлового будинку з верандою, загальною площею 127,6 кв. м, разом із господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_2 , яка становить 382 950,57 грн.
05 вересня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладений договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого позикодавець передав, а позичальник прийняла 6 000 доларів США, що еквівалентно 132 093,60 грн за офіційним курсом НБУ станом на 04 вересня 2015 року. У договорі зазначено, що позика грошових коштів здійснюється в інтересах сім`ї для придбання транспортного засобу - легкового автомобіля.
Згідно з актом передачі-прийняття автомобіля від 10 вересня 2015 року № 03871 ОСОБА_2 придбала в АТ «Українська автомобільна корпорація» АСФ «Бліц-Авто» транспортний засіб марки «Chevrolet Tracker», 2014 року випуску за      411 600,00 грн. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від       10 вересня 2015 року автомобіль «Chevrolet Tracker», 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 зареєстрований за ОСОБА_2 . 
Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу «Chevrolet Tracker», 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , його вартість станом на 17 травня             2019 року становить 289 546,98 грн.
У період шлюбу подружжям були також придбані автомобіль «ЗИЛ-130», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1990 року випуску, з гідравлічним краном-маніпулятором, та автомобіль «Форд Транзит», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2004 року випуску, які зареєстровані за ОСОБА_1 . 
Згідно з розпискою від 02 вересня 2018 року, складеною ОСОБА_6 , остання отримала від ОСОБА_2 6 000 доларів США за договором позики від                  05 вересня 2015 року.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції  відповідає вимогам ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
 
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
 
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
 
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. 
 
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
 
Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України.
 
Одним з видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України).
 
Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України.
 
Так, згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.
 
Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. 
 
Отже, майно фізичної особи-підприємця, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.
 
Використання зазначеного майна одним з подружжя для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано під час обрання способу поділу цього майна.
 
Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя.
 
Відповідні висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13, 
від 11 березня 2015 року у справі № 6-21цс15, від 16 грудня 2015 року у                    справі № 6-1109цс15 та у постанові Верховного Суду у справі № 179/130/13-ц (провадження № 61-44846св18).
 
Конституційний Суд України у рішенні від 19 вересня 2012 року 
№ 17-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 61 СК України, дійшов висновку, що статутний капітал та майно приватного підприємства є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зокрема, Конституційний Суд України зазначив, що приватне підприємство (або його частина), засноване одним із подружжя, - це окремий об`єкт права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі вклад до статутного капіталу та майно, виділене з їх спільної сумісної власності. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є об`єктом їх спільної сумісної власності.
 
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
 
Вирішуючи спір у частині поділу частки нежитлової будівлі магазину, апеляційний суд дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що вказане майно є спільним майном подружжя та підлягає поділу між ними в рівних частинах з огляду на те, що спірна будівля придбана під час шлюбу і зареєстрована за                  ОСОБА_2 , як фізичною особою, а не фізичною особою-підприємцем, у     2005 році ОСОБА_1 надавав дружині згоду на придбання нею у власність 2/50 частин спірної нежитлової будівлі магазину, тобто на час набуття частини спірної нерухомості сторони визначили її статус, як майно подружжя. Крім того,   ОСОБА_1 під час перебування у шлюбі також займався підприємницькою діяльністю, що,  в свою чергу, спростовує доводи відповідача про те, що будівля була придбана виключно з метою здійснення ОСОБА_2 підприємництва.
 
При цьому, апеляційний суд цілком обґрунтовано визнав за неможливе передати ОСОБА_2 нежитлову будівлю за рахунок іншого майна подружжя із виплатою відповідної компенсації, оскільки один з об`єктів, який підлягає поділу, є житлом сторін, інформація про те, що вони мають інше житло, в матеріалах справи відсутня, а інший - нежитлове приміщення, непридатне для проживання. Інше належне подружжю на праві спільної власності майно - три транспортні засоби між сторонами вже фактично поділені і тривалий час використовуються.
 
Доводи касаційної скарги про те, що кошти, за які здійснювалося придбання об`єкту нерухомості, є виключно коштами від здійснення підприємницької діяльності та затратами для організації нею діяльності як фізичної особи-підприємця не заслуговують на увагу, оскільки саме по собі отримання прибутку від здійснення підприємництва не свідчить про те, що саме за указані кошти було набуто спірну нежитлову будівлю.
 
Інші доводи стосовно позовних вимоги про поділ спірного нерухомого майна приміщення магазину, висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають, а направлені виключно на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Також не спростовано заявником законність та обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення інших позовних вимог, зокрема поділу іншого майна подружжя, оскільки, як зазначено заявником у касаційній скарзі, вона не погоджується з рішенням суду в частині визнання 11/25 частин нежитлової будівлі магазину спільною сумісною власністю подружжя та визнання за кожним із ним по 11/50 його частини, всі доводи касаційної скарги спрямовані на спростування висновків суду лише в цій частині. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 401 ЦПК України.
 
Керуючись статтями  401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану ОСОБА_3 , залишити без задоволення.
 
Постанову Чернігівського апеляційного суду від 02 липня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	В. В. Сердюк   А. І. Грушицький   І. М. Фаловська