Єдиний унікальний номер 235/3377/19 
Номер провадження 22-ц/804/627/20        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер 235/3377/19
Номер провадження 22-ц/804/627/20
22 квітня 2020 року            м. Бахмут
Донецький апеляційний суд в складі колегії:
судді-доповідача Гапонова А.В.
суддів Никифоряка Л.П., Канурної О.Д.
за участю секретаря Ротар Я.Б.
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: Приватне акціонерне товариство «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітка за час вимушеного прогулу
- за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 листопада 2019 року, вступну та резолютивну частину якого складено суддею Філь О.Є. в м. Покровськ в приміщенні Красноармійського міськрайонного суду Донецької області 27 листопада 2019 року об 11 годині 56 хвилин, повний текст рішення складено 02 грудня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ 
У травні 2019 року До Красноармійського міськрайонного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.   
В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачем по справі він знаходився в трудових відносинах з 03.11.2014 року, працюючи на посаді юрисконсульта, а з 01.11.2017 року - на посаді юрисконсульта 2 категорії.
05.05.2019 року відповідно до наказу № 87/к від 03.05.2019 року був звільнений протиправно та безпідставно з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку і скороченням чисельності або штату працівників, зумовлених змінами в організації виробництва та праці.
Про своє звільнення він дізнався 06.05.2019 року при ознайомленні з наказом № 87/к від 03.05.2019 року, в той же день отримав трудову книжку.
Вважає своє звільнення протиправним та необгрунтованим за наступних підстав: відповідач не попередив його про наступне звільнення за два місяці, чим порушив його права.
На момент звільнення на підприємстві в наявності були вакантні посади, зокрема вантажника матеріального складу, що зазначено в додатку до цього наказу, але відповідач не запропонував йому іншу роботу.
Одноособово видавши наказ № 50-ОД від 04.03.2019 року про зміну організаційної структури підприємства, Генеральний директор вийшов за межі власних повноважень, зазначених у п. 7.41 Статуту ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська».
Наказ № 50-ОД від 04.03.2019 року містить недостовірні фактичні дані про зміну організації праці, оскільки ніяких змін в організації праці на ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська» не відбулося, перерозподілу функцій юридичної служби здійснено не було, наказів про перерозподіл функцій юридичної служби не видавалось.
Просив суд скасувати наказ № 87/к від 03.05.2019 року по ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська» про звільнення його з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників, поновити його на роботі на посаді юрисконсульта 2 категорії на ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська» та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.05.2019 року до дня поновлення на роботі.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ
Рішенням Красноармійського міськрайонного  суду Донецької області від 27 листопада 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ 
У грудні 2019 року не погодившись із вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить  скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що  рішення суду є необґрунтованим, та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, а також вимогам матеріального та процесуального права.
Зазначив, що суд першої інстанції при винесенні рішення не з`ясував повно і всебічно питання виконання відповідачем вимог Колективного договору та Галузевої угоди в частині, яка регламентує роботу профспілкової організації на підприємстві під час звільнення працівників та не звернув увагу на те, що вимоги зазначених актів стосуються всіх працівників відповідача, незалежно від того, чи є вони членами профспілкової організації, чи ні.
Вказує, що у Наказі № 87/к від 03.05.2019 року про звільнення, зазначено рішення про скорочення чисельності, проте, такого рішення не існує. І взагалі, на виробництві будь-якого впровадження змін не відбувалося, а його було звільнено через особистий конфлікт. Звертає увагу, що генеральний директор не мав повноважень на одноособове прийняття рішень щодо зміни організаційної структури Відповідача.
Зазначив, що роботодавцем було порушено процедуру звільнення та не запропоновано йому  всі наявні вакансії на підприємстві. 
Апелянт також зазначив, що на підприємстві діяли дві профспілкові організації ПСПВПУ та НППУ, проте, згоду на звільнення позивача дала лише одна з них. Суд, в порушення норм законодавства не зупинив провадження по справі та не запитав згоду на звільнення ОСОБА_1 від другої профспілки.
Звертає увагу на те, що відповідач подавав докази російською мовою, а рішення суду у порушення норм ст.ст. 213-216 ЦПК України частково повторює текст відзиву відповідача. 

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
31 січня 2020 року від представника відповідача-адвоката Ільющенко Ю.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву апелянта знайшли своє підтвердження під час розгляду справи у суді першої інстанції, в ході якого було допитано самого позивача та свідків (т.2 а.с.52-53).
16 квітня 2020 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява, в якій він просить суд розглянути аргументи, викладені у його апеляційній скарзі, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.
Просить суд розгляд справи, призначений 11-00 годину 22.04.2020 року провести без його участі, так як у зв`язку із карантинними заходами він не має можливості приїхати у м. Бахмут до Донецького апеляційного суду (т.2 а.с.93).
Сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи (т 2 а.с. 90-93, 101-102).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено.
ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з відповідачем по справі ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська» з 03.11.2014 року, працюючи на посаді юрисконсульта, а з 01.11.2017 року - на посаді юрисконсульта 2 категорії (а.с. 7-9).
Згідно з наказом генерального директора № 50-ОД від 04.03.2019 року в зв`язку зі змінами в порядку роботи та організації праці, а також з необхідністю оптимізації штатної чисельності ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська» було наказано вивести зі штатного розпису наступну штатну одиницю: юрисконсульт 2 категорії, провідному інженеру Луковенко з 05 травня 2019 року ввести в дію штатний розклад в новій редакції з врахуванням вищезазначених змін, інженеру з кадрів ОСОБА_2 письмово попередити відповідного працівника про наступне скорочення штатної чисельності, наказ довести до відома відповідних служб фабрики. Зазначений наказ було погоджено з головою первинної профспілкової організації (а.с. 134).
Додатком до зазначеного наказу є попередження працівника ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська», посада якого скорочується з 5 травня 2019 року, ОСОБА_1 , в якому зазначено, що підприємство роботу за відповідною спеціальністю запропонувати не може, наявні вакансії: вантажник матеріального складу, прибиральник території (а.с. 135).
На виконання зазначеного наказу інженер з кадрів ОСОБА_2 04.03.2019 року намагалась письмово попередити позивача ОСОБА_1 про наступне скорочення, але в цей день їй не вдалось цього виконати, оскільки директор з правових питань ОСОБА_3 заборонив підпорядкованому йому юрисконсульту знайомитись з цим наказом та додатком до нього, що підтверджується рукописним текстом на наказі та додатку (а.с. 134-135). Підпис позивача про отримання даного попередження відсутній.
Актом від 04 березня 2019 року, складеним комісією у складі інженера з кадрів ОСОБА_2, провідного інженера з охорони навколишнього середовища ОСОБА_4, секретаря ОСОБА_5 зафіксована відмова ОСОБА_1 від отримання вищенаведеного попередження (а.с. 136). Дані обставини позивач не спростовував у судовому засіданні. Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 підтвердили зазначені обставини, уточнивши лише, що акт був фактично складений та підписаний не 4 березня 2019 року, а 5 березня 2019 року вранці.
Згідно штатного розкладу, плановій розстановці чисельності персоналу штатних працівників станом на 01 січня 2019 року була наявна штатна одиниця - юрисконсульт 2 категорії (а.с. 138-140).
Наказом № 80-ОТ від 06.05.2019 року в зв`язку зі скороченням посади юрисконсульта 2 категорії, упорядкуванням штатної чисельності персоналу, був введений в дію новий штатний розпис та затверджена планова розстановка штатних працівників з 06.05.2019 року згідно з додатком № 1, цей наказ був погоджений з головою первинної профспілкової організації (а.с. 141-146).
Відповідно до звітності «Інформація про попит на робочу силу (вакансії) за формою № 3-ПН за період з 01.03.2019 року (на 01.04.2019 року вакансії продовжені), у відповідача були наявні наступні вакансії: машиніст конвеєра, машиніст установок збагачення та брикетування вугілля, машиніст насосних установок, апаратник вуглезбагачення, електрозварник ручного зварювання, електрогазозварник, машиніст конвеєра (а.с. 150). Згідно коментарям до даних вакансій всі вони потребували відповідної професійної кваліфікації.
Згідно протоколу засідання наглядової ради ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська» від 07 травня 2019 року було погоджено наглядовою радою прийняття Генеральним директором ОСОБА_11 рішення щодо зміни штатного розпису, а саме зменшення кількості штатних одиниці за посадою «Інженер з охорони праці та техніки безпеки 1 категорії» та ліквідації посади «Юрисконсульта 2 категорії», схвалено видання та підписання Генеральним директором ОСОБА_11 наказів «Про зміну організації роботи та скорочення чисельності ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська» від 30.10.2018 року № 152-ОД та від 04.03.2019 року № 50-ОД (а.с. 151).
Фактично звільнення позивача відбулося 05 травня 2019 року, тобто у дату, яку було визначено роботодавцем шляхом винесення наказу про припинення трудового договору № 87/к, яким було звільнено 05 травня 2019 року ОСОБА_1 юрисконсульта 2 категорії за ст. 40 ч. 1 КЗпП України в зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників, з виплатою вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку, з яким позивач ознайомлений під підпис 06.05.2019 року (а.с. 137).
  Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було додержано вимоги законодавства, що регулюють вивільнення працівника, а тому, позовні вимоги ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.
        Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
      Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України).
Доводи апеляційної скарги про те, що при винесенні рішення суд першої інстанції не взяв до уваги положення Колективного договору та Галузевої Угоди є недоречними, оскільки суд перевіряє правильність додержання власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника відповідно до Кодексу законів про працю, який є основним джерелом трудового права.
Відповідно до статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Щодо  доводів позивача відносно того, що змін в організації виробництва і праці, на які посилався відповідач у Наказі № 50-од від 04.03.2019 року не відбулося, слід зазначити, що вказані доводи позивача вже були предметом розгляду у суді першої інстанції, судом було досліджено наявні в матеріалах справи докази та надано їм правову оцінку відповідно до вимог законодавства та вмотивовано відхилено їх, з чим погоджується  колегія суддів апеляційного суду з огляду на наступне.
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Процедура звільнення працівника у разі скорочення має відбуватися на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП, відповідно до якого скорочення чисельності або штату працівників - одна з підстав для розірвання трудового договору.
Розірвання трудового договору за зазначеною підставою відбувається в разі реорганізації підприємства (через злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, ухвалення власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату у зв`язку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією.
Згідно з ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України підприємство, установа, організація, тобто роботодавець, має право самостійно визначати організаційну структуру, а також встановлювати чисельність працівників і штатний розпис.
Роботодавець має право змінювати чисельність або штат працівників скороченням. Скористатися таким правом роботодавець може будь-коли та з підстав, які він вважає повноважними для реалізації управлінської функції. Законодавством не передбачений обов`язок Товариства доводити працівнику обґрунтування доцільності скорочення чисельності або штату. Тобто, Товариство приймає таке рішення на власний розсуд, здійснюючи внутрішньогосподарські повноваження.
Під змінами в організації виробництва і праці, наслідком яких є скорочення штату чисельності або чисельності працівників мається на увазі, що посада, яку раніше обіймав працівник, виводиться із штатного розпису.
При виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.
Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 725/3265/18.
Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначав, що причиною скорочення його посади були не зміни в організації труда, а конфлікт між безпосереднім керівником юрисконсульта - Директором з  правових питань ОСОБА_3 (його батьком) та головним бухгалтером ОСОБА_8 у питанні підпорядкування юрисконсульта.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України  належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. 
Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
           Отже,  матеріали справи не містять будь-яких доказів які б свідчили про існування  зазначеного позивачем конфлікту,  що потягло за собою скорочення займаної їм посади.
           За наведених обставин, колегія суддів вважає, доводи викладені в апеляційній скарзі є ні чим іншим, як особистим ставленням позивача щодо обставин його звільнення, та не заслуговує на увагу.
           Доводи  ОСОБА_1 про те, що  Статут не надавав генеральному директору повноважень на одноособове прийняття рішення щодо зміни організаційної структури підприємства не можуть бути прийнятими до уваги з огляду на наступне.
Як вбачається із оскаржуваного рішення, зазначений довід вже був предметом розгляду судом першої інстанції. Посилаючись на норми законодавства, судом було зазначено, що  чинним законодавством не передбачено оскарження працівником рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, оскільки прийняття такого рішення є виключно компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою частиною права на управління діяльністю підприємством. 
Зокрема, колегія суддів повністю погоджується із зазначеним  висновком суду першої інстанції.
Як зазначив позивач в апеляційній скарзі, він не відмовлявся від вакантної посади вантажника,  якби роботодавець йому дійсно її пропонував він би погодився на неї. 
    Відповідь на зазначений довід також була надана судом першої інстанції та зазначено, що згідно з наказом генерального директора № 50-ОД від 04.03.2019 року в зв`язку зі змінами в порядку роботи та організації праці, а також з необхідністю оптимізації штатної чисельності ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська» було наказано вивести зі штатного розпису наступну штатну одиницю: юрисконсульт 2 категорії, провідному інженеру Луковенко з 05 травня 2019 року ввести в дію штатний розклад в новій редакції з врахуванням вищезазначених змін, інженеру з кадрів ОСОБА_2 письмово попередити відповідного працівника про наступне скорочення штатної чисельності, наказ довести до відома відповідних служб фабрики. Зазначений наказ було погоджено з головою первинної профспілкової організації (т.1 а.с. 134).
Додатком до зазначеного наказу є попередження працівника ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська», посада якого скорочується з 5 травня 2019 року, ОСОБА_1 , в якому зазначено, що підприємство роботу за відповідною спеціальністю запропонувати не може, наявні вакансії: вантажник матеріального складу, прибиральник території (т.1 а.с. 135).
На виконання зазначеного наказу інженер з кадрів ОСОБА_2 04.03.2019 року намагалась письмово попередити позивача ОСОБА_1 про наступне скорочення, але в цей день їй не вдалось цього виконати, оскільки директор з правових питань ОСОБА_3 заборонив підпорядкованому йому юрисконсульту знайомитись з цим наказом та додатком до нього, що підтверджується рукописним текстом на наказі та додатку (а.с. 134-135). Підпис позивача про отримання даного попередження відсутній.
Актом від 04 березня 2019 року, складеним комісією у складі інженера з кадрів ОСОБА_2, провідного інженера з охорони навколишнього середовища ОСОБА_4, секретаря ОСОБА_5 зафіксована відмова ОСОБА_1 від отримання вищенаведеного попередження (т. 1 а.с. 136). Дані обставини позивач не спростовував у судовому засіданні. Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 підтвердили зазначені обставини, уточнивши лише, що акт був фактично складений та підписаний не 4 березня 2019 року, а 5 березня 2019 року вранці.
Згідно попередженню, яке є додатком до наказу № 50-ОД від 04.03.2019 року, позивачу було повідомлено про наявність вакансій: вантажника матеріального складу, прибиральника території (т. 1 а.с. 135). 
          Таким чином, підстави для переоцінки зазначених доказів апеляційним судом відсутні.
Довід ОСОБА_1 про те, що відповідачем йому не була запропонована вакантна посада провідного економіста з  бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності не приймається до уваги колегією суддів, оскільки зазначене питання також досліджувалося судом першої інстанції та обґрунтовано було відхилено, оскільки позивач ОСОБА_1 в період з 01.09.2009 року по 30.06.2014 року навчався в Донецькому Національному університеті м. Донецьк, має диплом спеціаліста НОМЕР_1 від 30.06.2014 року, що підтверджується записом в трудовій книжці (т. 1а.с. 7-9). Згідно диплому спеціаліста він отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію спеціаліста з правознавства (т.1 а.с.136). Доказів того, що він має освіту за спеціальністю «економіст» та кваліфікацію економіста позивачем суду не надано. Позивачу були запропоновані вакансії вантажника матеріального складу та прибиральника території, які не потребували спеціальної освіти та кваліфікації.
Таким чином, власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини 2 статті 40, частини 3 статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-3048 цс 15.
Посилання позивача на копію Наказу №91 ОД від 17.09.2019 року яким було виведено із штатного розкладу посаду інженера по охороні праці та техніці безпеки 1 категорії та якому відповідно до додатку № 1 до зазначеного Наказу запропоновано вакансію провідного економіста з  бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки, зокрема  у постанові Донецького апеляційного суду від 11 вересня 2019 року у справі № 226/278/19 якою рішення щодо ОСОБА_10 залишено без змін, судом зроблено наступний висновок: «Таким чином відповідач не прийняв всіх заходів для того, щоб запропонувати позивачеві вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду…».
Як зауважує позивач в своїй апеляційній скарзі, отримавши довідку про те, що він є членом Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України ЦЗФ «Мирноградська» (т1. а.с.200) та не отримавши від відповідача доказів, що позивач не був членом зазначеної профспілки на момент звільнення, суд відповідно до ч.8 ст. 43 КЗпП України повинен був зупинити провадження по справі та запитати згоду Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України ЦЗФ «Мирноградська»  і після її одержання або відмови в дачі згоди на звільнення продовжити розгляд справи по суті.
На виконання вимог Закону 26 лютого 2020 року ухвалою Донецького апеляційного суду по справі запитано згоду Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України ЦЗФ «Мирноградська» для розгляду питання щодо надання або ненадання згоди на звільнення позивача ОСОБА_1 у присутності останнього на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.
Провадження у справі на час вирішення питання щодо надання згоди чи відмови в наданні згоди було зупинено.
06 березня 2020 року на виконання ухвали суду від Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України ЦЗФ «Мирноградська» надійшов витяг з протоколу № 9 від 04.03.2020 року, яким було відмовлено у наданні згоди на звільнення позивача ОСОБА_1 .
Як вбачається із витягу із протоколу Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України ЦЗФ «Мирноградська»  № 9 від 04.03.2020 року 
доводи, на які посилався профспілковий комітет аналогічні доводам, які було викладено у відзиві на позов щодо скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу № б/н від 24.06.2019 року який було надано директором з правових питань ПрАТ «ЦФЗ «Мирноградська» ОСОБА_3 (батьком позивача) (т.1 а.с.83).
З метою повного та всебічного розгляду справи та з`ясування всих обставин у справі апеляційним судом 10 березня 2020 року було зроблено запит до Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» для отримання інформації стосовно того, чи був позивач ОСОБА_1 членом Первинної профспілкової організації ПАТ «ЦЗФ «Мирноградська» Професійної спілки працівників  вугільної промисловості України на  момент звільнення, тобто станом на 05 травня 2019 року.
Також 10 березня 2020 року було направлено запит до Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України ЦЗФ «Мирноградська» про витребування належним чином засвідчених копій документів, з яких вбачається, з якого саме числа  та на підставі яких документів, передбачених Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» позивач ОСОБА_1 став членом зазначеної профспілкової організації.
24 березня 2020 року на адресу Донецького апеляційного суду надійшла відповідь від Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» № 19 від 20.03.2020 року, згідно якої Первинна профспілкова організація ПАТ «ЦЗФ «Мирноградська» Професійної спілки працівників  вугільної промисловості України з моменту утворення Товариства та станом на 12 березня 2020 року є єдиною Профспілковою організацією Товариства. Між Товариством та Профспілковою організацією укладено Колективний договір на підставі якого, члени Профспілкової організації перераховують членські внески. ОСОБА_1 з березня 2018 року не є членом Профспілкової організації.
Зазначено, що Товариству не відома Первинна профспілкова організація Незалежної профспілки гірників України ЦЗФ «Мирноградська». Товариство ніколи не перераховувало членські внески до зазначеної Профспілки. (т. 2 а.с.82-84). 
16 квітня 2020 року на адресу Донецького апеляційного суду від Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України ЦЗФ «Мирноградська» надійшов Протокол засідання профспілкового комітету ППО НПГУ ЦЗФ «Мирноградська»  № 2 від 10.04.2019 року за підписом Голови зазначеної профспілкової організації Іллічова А.А., яким позивача ОСОБА_1 було прийнято у члени вказаної профспілкової організації, проте, колегія суддів критично ставиться до зазначеного доказу з огляду на наступне (а.с.96-99).  
Відповідно до положень ст. 7 Закону України Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності членами профспілок можуть бути особи, які працюють на підприємстві, в установі або організації незалежно від форм власності і видів господарювання, у фізичної особи, яка використовує найману працю, особи, які забезпечують себе роботою самостійно, особи, які навчаються в закладі освіти.
Громадяни України вільно обирають профспілку, до якої вони бажають вступити. Підставою для вступу до профспілки є заява громадянина (працівника), подана в первинну організацію профспілки. При створенні профспілки прийом до неї здійснюється установчими зборами.
Між тим, як було встановлено судом, 31.12.2018 року згідно із Наказом від 29.12.2018 року №387/к ОСОБА_10 було звільнено із займаної посади відповідно до п.1 ч.40 КЗпП України за скороченням чисельності або штату працівників, зумовлених змінами в організації виробництва і праці.
27 травня 2019 року рішенням Димитровського міського суду Донецької області зобов`язано  ПАТ «ЦЗФ» «Мирноградська» скасувано Наказ від  29.12.2018 року №387/к про звільнення ОСОБА_10 з посади інженера з охорони праці та техніки безпеки 1 категорії за п.1 ч.40 КЗпП України та поновлено на зазначеній посаді.
Тобто, станом на 10.04.2019 року коли ОСОБА_10 як голова профспілкового комітету ППО НПГУ ЦЗФ «Мирноградська»  підписував Протокол засідання № 2 від 10.04.2019 року  він не працював на підприємстві, тому є обгрунтованні сумніви в тому, що зазначена особа мала повноваження на підпис такого протоколу.
Інших документів (статут, заява позивача) передбачених Законом України Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності Первинною профспілковою організацією Незалежної профспілки гірників України ЦЗФ «Мирноградська» суду не надано.
  Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що  копія Протоколу засідання № 2 від 10.04.2019 року та витяг із Протоколу Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України ЦЗФ «Мирноградська»  № 9 від 04.03.2020 року не можуть бути визнані як належні, допустимі і достатні докази того, що позивач ОСОБА_1 дійсно був членом зазначеної профспілкової організації та що робітники Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» є членами саме цієї профспілки. 
Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України, - письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Отже,  ненадання Первинною профспілковою організацією Незалежної профспілки гірників України ЦЗФ «Мирноградська» витребуваних документів, передбачених Законом України Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності унеможливило їх дослідження та оцінку апеляційним судом. 
Таким чином, з аналізу наведених обставин, колегія суддів не може прийняти до уваги, що ОСОБА_1 нібито був членом профспілки та його нібито було звільнено з порушенням.
    Суд відхиляє доводи апеляційної скарги позивача відносно того, що відповідачем подавались докази російською мовою, оскільки положеннями статті 83 ЦПК не передбачено, на якій мові необхідно подавати докази до суду.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та фактично зводяться до незгоди з рішенням суду  та особистого тлумачення норм права та обставин справи. Судом першої інстанції у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.  
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
У абзаці 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Рішення суду першої інстанції містить вичерпний висновок, що відповідає встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.
Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовної заяви у відповідності з нормами  матеріального права та з дотриманням норм процесуального права. 
Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення було виготовлено та долучено до матеріалів цивільної справи 22 квітня 2020 року.

Суддя-доповідач:                А. В. Гапонов

Судді:                 О.Д. Канурна

        Л.П. Никифоряк