Постанова
Іменем України
 
30 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 155/1857/17
провадження № 61-16348св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Горохівського районного суду Волинської області у складі судді Чонки В. В. від 22 листопада                  2017 року та постанову Апеляційного суду Волинської області у складі колегії суддів: Шевчук Л. Я., Киці С. І., Данилюк В. А.                          від 30 січня 2018 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до                  ОСОБА_2 , третя особа - управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області, про зобов`язання особи, яка здійснила самочинне будівництво, провести відповідну перебудову.
Позовна заява мотивована тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . Розташована на першому поверсі цього ж будинку квартира № 1 належить відповідачу, який добудував до неї прибудову, дах якої знаходиться під її вікном, а відстань від підвіконня її квартири до даху прибудови до квартири відповідача становить близько 20 см.
Посилаючись на те, що при здійсненні вказаної добудови відповідач порушив норми статті 5 Закону України «Про основи містобудування», оскільки відхилився від затвердженого проекту та збудував добудову на 90 см вище дозволеного, чим створив для позивача перешкоди в користуванні власною квартирою, остання просила суд зобов`язати відповідача провести перебудову добудованого приміщення відповідно до проектно-дозвільної документації.
 
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень
 
Рішенням Горохівського районного суду Волинської області                                       від 22 листопада  2017 року задоволено позов ОСОБА_1 . 
Зобов`язано ОСОБА_2 , який здійснив самочинне будівництво, провести перебудову відповідно до проектно-дозвільної документації добудови квартири АДРЕСА_3 , а саме: знизити дах добудови                       на 90 см.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що проведення відповідачем реконструкції належної йому квартири з недотриманням будівельних норм порушує права позивача щодо ефективного здійснення її права власності, а тому вказане право підлягає судовому захисту.
 
Постановою Апеляційного суду Волинської області від 30 січня                    2018 року залишено без задоволення апеляційну скаргу                  ОСОБА_2 , рішення Горохівського районного суду Волинської області від 22 листопада 2017 року залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відповідач провів добудову належної йому квартири на 90 см вище від встановленої у проекті, чим створив позивачу перешкоди у користуванні її квартирою.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
 
У касаційній скарзі, поданій у квітні 2018 року до Верховного Суду,                    ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не встановили, а позивач не довела, яким саме чином проведена відповідачем перебудова квартири порушує її права.
У червні 2018 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, мотивований незгодою з її доводами та законністю й обґрунтованістю висновків судів попередніх інстанцій.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 05 квітня 2018 року справу призначено судді-доповідачеві.
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 травня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . 
 
ОСОБА_2 , квартира якого знаходиться на першому поверсі цього ж будинку, провів добудову до своєї квартири.
 
16 вересня 2016 року головним інспектором будівельного нагляду управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області  Собуцьким Р. В. встановлено, що висота прибудови становить 3,9 м, тоді як за проектом висота прибудови повинна бути 3 м, що свідчить про порушення норм статті 5 Закону України «Про основи містобудування». 
 
За результатами вказаної перевірки 16 вересня 2016 року головним інспектором будівельного нагляду управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області                 Собуцьким Р. В. було видано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, за яким з метою усунення виявлених порушень зобов`язано ОСОБА_2 у двомісячний термін усунути вказані порушення.
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений частиною другою статті 16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.
 
Згідно з положеннями статей 386, 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
 
Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.
 
Так, задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій на підставі належних та допустимих доказів, наданих позивачем, встановили невідповідність проведеної відповідачем добудови до належної йому квартири будівельним нормам, а також порушення прав позивача щодо ефективного здійснення  права користування належною їй квартирою цим будівництвом.
 
У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
 
Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.
 
Якщо технічна можливість перебудови об`єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом відповідних органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна. Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов`язання здійснити перебудову.
 
Відповідно до частини третьої статті 10, частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України 2004 року належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Аналогічні норми містить і стаття 81 ЦПК України.
 
Вирішуючи спір у цій справі, суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, обґрунтовано виходили з того, що проведена відповідачем добудова до належної йому квартири з порушенням будівельних норм створює позивачу перешкоди у здійсненні нею права користування чи розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України) та правильно вважали доведеним факт порушення прав останньої внаслідок вказаної добудови.
 
Колегія суддів погоджується з цим висновком судів як із законним, обґрунтованим та таким, що відповідає обставинам справи.
 
Судові рішення першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судами обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків судів обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Доводи касаційної скарги про недоведеність порушенням прав позивача внаслідок здійсненої відповідачем добудови спростовуються матеріалами справи, оскільки саме на підставі звернення ОСОБА_1 головним інспектором будівельного нагляду управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області Собуцьким Р. В. було виявлено порушення відповідачем вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та видано припис про їх усунення.
 
Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду судів та додаткового правового аналізу не потребують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Горохівського районного суду Волинської області від 22 листопада  2017 року та постанову Апеляційного суду Волинської області від 30 січня 2018 року - без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                          О. В. Білоконь
                                                                                         
О. М. Осіян 
                                                                                      
Н. Ю. Сакара