Постанова 
Іменем України                                       
29 квітня 2020 року 
м. Київ
справа № 202/5755/17
провадження № 61-3561св18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач - керівник Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради, 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги першого заступника прокурора Дніпропетровської області і Дніпровської міської ради на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, у складі судді Волошина Є. В., від 31 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області, у складі колегії суддів: Лаченкової О. В., Варенко О. П., Городничої В. С., від 13 грудня 2017 року.
 
Короткий зміст позовної заяви 
У серпні 2017 року керівник Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради, про визнання укладеним договору на пайову участь на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Дніпра. Позов мотивовано тим, що згідно декларації від 30 квітня 2013 року введено в експлуатацію об`єкт «Будівництво двоповерхового адміністративно-побутового комплексу для виробництва», загальною площею 584,7 кв. м, по АДРЕСА_1 , забудовниками якого є відповідачі, що мають сплатити кошти пайової участі на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Дніпра.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2017 року позовну заяву повернуто позивачу для подання до належного суду. 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що нерухоме майно, з приводу якого поданий позов, розташоване в межах Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпра, отже відповідно до частини першої статті 114 ЦПК України, 2004 року, цей спір не підсудний Індустріальному районному суду 
м. Дніпропетровська.
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 
2017 року апеляційну скаргу керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради відхилено. Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2017 року залишено без змін.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що адміністративно-побутовий комплекс, стосовно якого виник спір, знаходиться по 
АДРЕСА_1 . Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що повертаючи позовну заяву, районний суд обґрунтовано виходив із того, що справа не підсудна Індустріальному районному суду м. Дніпропетровська.
Короткий зміст вимог касаційних скарг та доводи осіб, які їх подали 
У касаційних скаргах заступник прокурора Дніпропетровської області і Дніпровська міська рада просять скасувати оскаржені судові рішення та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права.
Доводи касаційної скарги зводяться до того, що зі змісту заявлених прокурором вимог слідує, що спір між сторонами виник не з приводу нерухомого майна, а з приводу належного виконання договірних зобов`язань між учасниками угоди на пайову участь на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Дніпра, оскільки відповідачами не здійснено сплату коштів пайової участі, що є порушенням статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а тому правила про виключну підсудність у цьому випадку не застосовуються. 
Короткий зміст відзивів на касаційну скаргу 
У відзиві на касаційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять залишити касаційні скарги першого заступника прокурора Дніпропетровської області і Дніпровської міської ради без задоволення, а оскаржені ухвали суду першої та апеляційної інстанцій - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалами Верховного Суду від 01 березня 2018 року та від 22 березня
2018 року відкрито касаційне провадження за поданими касаційними скаргами.
Ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2020 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Керівник Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області в інтересах держави в особіДніпровської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання укладеним договору на пайову участь на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Дніпра.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що під час позапланової перевірки Дніпропетровській міській раді та департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпропетровської міської ради стало відомо про існування декларації від 30 квітня 2013 року № ДП 142131200572 про готовність до експлуатації об`єкта нерухомості - адміністративно-побутового комплексу для виробництва, загальною площею 584,7 кв. м, по АДРЕСА_1 , забудовниками якого є відповідачі. Прокурор вказував, що всупереч вимогам чинного законодавства України договір про пайову участь у розвиток інфраструктури м. Дніпра відповідачами не укладено, кошти пайової участі до місцевого бюджету не сплачено. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд визнати укладеним з моменту набрання чинності рішенням суду договір на пайову участь на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Дніпра між ОСОБА_2 , 
ОСОБА_1 та Дніпровською міською радою, предметом якого є здійснення оплати забудовниками величини пайової участі на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Дніпра, шляхом перерахування грошових коштів до спеціального фонду міського бюджету по фактичному розміщенню адміністративно-побутового комплексу для виробництва за адресою: АДРЕСА_1 .
Встановлено, що адміністративно-побутовий комплекс для виробництва, загальною площею 584,7 кв. м, знаходиться у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра. 
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Учасники справи зобов`язані діяти в межах відповідних судових процедур. Зазначені процедури спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом особи на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.
Відповідно до статті 115 ЦПК України, 2004 року (у редакції на час подання позовної заяви), якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала. 
Пунктом 4 частини третьої статті 121 ЦПК України, 2004 року (у редакції на час подання позовної заяви), передбачено, що заява повертається у випадках, коли справа не підсудна цьому суду.
Позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини (частина перша  статті 114 ЦПК України 2004 року). Тобто, територіальна юрисдикція суду за позовами з приводу нерухомого майна визначається за правилами виключної підсудності.
Відповідно до частини першої статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
До позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини тощо.
Правила виключної підсудності поширюються також на спори щодо майнових прав на незавершені будівництвом об`єкти нерухомості, об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни призначення.
Згідно з частинами п`ятою, дев`ятою статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (у редакції, чинній на момент введення комплексу для виробництва до експлуатації) величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.
Отже, зобов`язання щодо пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту виникають при проведенні будівельних робіт стосовно нерухомого майна.
У відповідності до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Зі змісту заявлених позивачем вимог слідує, що спір між сторонами виник з приводу нерухомого майна, оскільки стосується визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Дніпра у зв`язку із завершенням будівництва адміністративно-побутового комплексу для виробництва, загальною площею 584,7 кв. м, який знаходиться 
АДРЕСА_1 . Відповідачі є власниками нерухомого майна - адміністративно-побутового комплексу для виробництва, загальною площею 584,7 кв. м, по 
АДРЕСА_1 , який введений до експлуатації відповідно до декларації від 30 квітня 2013 року № ДП 142131200572 про готовність до експлуатації об`єкта нерухомості.
Оскільки спір виник з приводу нерухомого майна, яке територіально розташоване у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра, то суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про повернення позовної заяви прокурору для подання до належного суду. Юрисдикція суду за позовами з приводу нерухомого майна визначалась за правилом виключної підсудності, передбаченим частиною першою статті 114 ЦПК України, 2004 року. На момент звернення до суду з цим позовом у відповідачів виникло право власності на нерухоме майно, отже наявний правовий зв`язок між заявленими прокурором вимогами та існуючим об`єктом нерухомості.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16 травня                  2018 року у справі № 640/16548/16-ц.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.
Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги першого заступника прокурора Дніпропетровської області та Дніпровської міської ради залишити без задоволення.
Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області 
від 13 грудня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                          Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                                     О. В. Білоконь
 
                                                                                                                  О. М. Осіян
 
        С. Ф. Хопта
 
         В. В. Шипович