ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

30 квітня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/4644/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого  судді:           Дурасової Ю.В.,
суддів:                               Божко Л.А., Лукманової О.М.,     
розглянувши в порядку письмового провалдження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.11.2019 (головуючий суддя Максименко Л.Я., повний текст складено 25.11.2019)
в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,- 

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до адміністративного суду 20.09.2019 року з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просив визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у зарахуванні стажу роботи за період з 01.04.1990 по 01.07.2003 на Закритому акціонерному товаристві “Автотранссервіс” при призначенні та перерахунку пенсії за віком та зобов`язати розглянути повторно заяву про перерахунок пенсії за віком з урахуванням трудового стажу та висновків суду, про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком з моменту звернення з заявою, а саме з 07 червня 2019 року.
Позов обґрунтовано тим, що він звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Проте, відповідачем неправомірно не зараховано 13 років трудового стажу на Закритому акціонерному товаристві «Автотранссервіс» у період з 01.04.1990 по 01.07.2003 через відсутність сплати страхових внесків у персоніфікованих даних за формою №5-ок. Зазначає, що необхідний стаж підтверджується записами у трудовій книжці. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25.11.2019 в задоволенні позову відмовлено.
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що до суду не надано належних доказів звернення ОСОБА_1 із заявою щодо здійснення перерахунку пенсії, вчинення відповідачем дій щодо неврахування стажу роботи позивача за період з 01.04.1990 по 01.07.2003 на Закритому акціонерному товаристві “Автотранссервіс”, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність на даний час спору між сторонами та вважає позовні вимоги ОСОБА_1 передчасними і такими, що не підлягають задоволенню
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивач посилається на те, що він працював на підприємстві: Закритому акціонерному товаристві “Автотранссервіс” в період з 01.04.1990 по 01.07.2003, тому є протиправним не включення 13 років трудового стажу для обрахунку його пенсії. Вважає, що судом першої інстанції проігноровано той факт, що позивач звернувся до відповідача про призначення йому пенсії за віком та надав всі необхідні для цього документи, однак відповідач неправомірно не врахував при призначенні пенсії за віком 13 років трудового стажу та призначив пенсію за віком з урахуванням лише 27 років – замість 43 років. Посилається на практику Верховного Суду, зокрема, на постанову від 06.03.2019 у справі №1640/2594/18, постанову 29.11.2016 у справі № 133/476/15а. 
До апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого відповідач просить відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги, залишивши рішення суду першої інстанції без змін. Вказує на те, що позивач не звертався до відповідача з вимогами  про перерахунку пенсії з зарахуванням стажу роботи за період з 01.04.1990 по 01.07.2003 на Закритому акціонерному товаристві «Автосервіс».
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що 07.06.2019 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся  до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя із заявою  від 07.06.2019 про призначення пенсії за віком.
Згідно рішення відповідача №083850002680 від 12.07.2019 ОСОБА_1 призначено пенсію з 17.06.2019. 
В рішенні відповідача № НОМЕР_1 від 12.07.2019 також зазначено, що загальний стаж позивача складає 27 років 9 місяців 12 днів,  з них: 
-          страховий стаж до 01.01.2004 – 17 років 4 місяці 28 днів,
-          страховий стаж після 01.01.2004 – 10 років 4 місяці 14 днів. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, норми Постанови Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005  №22-1, якою затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, що зареєстрований в Міністерстві  юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Предмет спору у даній сплаві торкається правомірності врахування чи не врахування 13 років трудового стажу позивача, які він відпрацював у Закритому акціонерному товаристві “Автотранссервіс” в період з 01.04.1990 по 01.07.2003, та які не були враховані відповідачем при призначенні пенсії позивачу через відсутність у персоніфікованих даних за формою №5-ок  сплати страхових внесків.
Статтею 46 Конституції України  передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Норми матеріального права, в цій справі, суд застосовує в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
Відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV.
Згідно зі  статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»   страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Відповідно до частини 1  статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»   страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
При цьому, частиною 2  статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що  страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього  Закону  за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. 
Таким чином, страховий стаж за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку обраховується на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Система персоніфікованого обліку була запроваджена в Україні у відповідності до Постанови КМУ N794 від 04.06.1998 р. «Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування». 
Водночас позивач зазначає, що не враховано відповідачем його трудовий стаж за період з 01.04.1990 по 01.07.2003 роки, оскільки відсутні підтвердження сплати страхових внесків у персоніфікованих даних за формою №5-ок.
Зазначене вказує на те, що частина даних щодо трудового стажу позивача не могла міститися у персоніфікованій системі, оскільки така система була введена в Україні у відповідності до Постанови КМУ N794 від 04.06.1998 р.
Відповідно до  статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Згідно з частинами 1-3  статті 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. 
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього  Закону  нараховуються страхові внески. 
Обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього  Закону  нараховуються страхові внески.
При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що, за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків,  за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним судому постанові від 27 березня 2018 року у справі №208/6680/16-а(2а/208/245/16), від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а та від 20 березня 2019 року у справі № 688/947/17, від 30 вересня 2019 року справа №316/1392/16-а.
Відповідно до  статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення»  та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженому  постановою КМУ № 637 від 12 серпня 1993 року, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Матеріалами справи, а саме записами в трудовій книжці, підтверджується, трудовий стаж позивача у період з 01.04.1990 по 01.07.2003 роки у Закритому акціонерному товаристві “Автотранссервіс” (а.с. 11).
Даних, що вказані записи в трудовій книжці є сфальсифікованими або мають підробний характер, матеріали справи не містять, отже відсутні підстави для не врахування документу, яким підтверджується стаж роботи, а саме період роботи у Закритому акціонерному товаристві “Автотранссервіс” з 01.04.1990 по 01.07.2003 роки.
Позивач, подаючи позов та апеляційну скаргу зазначає, про неправильне обрахування його пенсії у зв`язку з не врахуванням зазначеного періоду роботи. 
По суті, позивач просить здійснити перерахунок неправильно обрахованої пенсії та обрахувати пенсію з врахуванням періоду  роботи у Закритому акціонерному товаристві “Автотранссервіс” з 01.04.1990 по 01.07.2003 роки.
В силу норм законодавства України, таке право позивач має, і таке право має бути захищено, оскільки більший стаж роботи надає можливість одержати більший розмір пенсійних виплат, які особа заробила в ході своєї трудової діяльності.
Натомість обмеження врахування трудового стажу при призначенні пенсії, порушує по суті право власності позивача на пенсійні виплати, які ним зароблені протягом здійснення трудової діяльності.
Зокрема, не врахування в повному обсязі трудового стажу при обрахуванні пенсії, порушує правила статті 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції, якою передбачено захист власності. 
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що матеріали справи містять лист відповідача від 24.01.2020 року № 64/ш-9, адресований  позивачу, в якому зазначено, що причина не зарахування періоду роботи в ЗАТ “Автотранссервіс” в страховий стаж – виправлення номеру наказу про звільнення з роботи в трудовій книжці.
Досліджуючи дану обставину колегія суддів апеляційної інстанції встановила наступне.
01.07.2003 року ОСОБА_1 звільнений за згодою сторін п. 1 ст. 36 КЗПП України, наказ 26к від 01.07.2003 року (підписано начальником відділу кадрів Коваленко В.А., міститься печатка) (а.с. 11).
Однак, будь яких доказів, які підтверджують, що вказаний запис є підробленим  матеріали справи не містять, отже відсутні підстави для не врахування 13-ти літнього стажу роботи при обрахуванні пенсії позивача. 
Слід взяти до ваги, що матеріали справи містять довідку №9 від 30.0.2019 року про підтвердження трудового стажу, згідно якої зазначено, що ОСОБА_1 дійсно працював повний робочий день повний робочий тиждень у Закритому акціонерному товаристві “Автотранссервіс” з 01.04.1990 по 01.07.2003 роки (наказ про звільнення №26к від 01.07.2003 року). Довідка підписана керівником підприємства та головним бухгалтером.
Таким чином спростовуються будь-які сумніви щодо номеру наказу про звільнення (на що постилається  відповідач, не враховуючи відповідний стаж роботи позивача).
Частиною 2  статті 6 КАС України  передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів"  встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до  статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"  суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Колегія суддів апеляційної інстанції враховує, що згідно пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. 
У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції. Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні.
Аналізуючи поняття «якість закону», ЄСПЛ у пункті 111 рішення у справі «Солдатенко проти України» (№2440/07) зробив висновок, що це поняття, вимагаючи від закону відповідності принципові верховенства права, означає, що у випадку, коли національний закон передбачає можливість обмеження прав особи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні - для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля.
Згідно з уже сталою практикою Європейського суду з прав людини закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам «доступності», «передбачуваності» та «зрозумілості»; громадянин повинен мати змогу отримати адекватну інформацію за обставин застосування правових норм у конкретному випадку; норма не може розглядатися як «закон», якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку; громадянин повинен мати можливість - у разі необхідності за належної правової допомоги - передбачити, наскільки це розумно за конкретних обставин, наслідки, до яких може призвести певна дія; у внутрішньому праві повинні існувати загороджувальні заходи від довільного втручання влади в здійснення громадянами своїх прав (рішення у справах «Сєрков проти України», заява № 39766/05, пункт 51.  
Аналіз вищевикладених обставин справи та норм законодавства надає підстави для висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме, визнання протиправними дій відповідача щодо неврахування при обрахунку пенсії позивача період роботи у ЗАТ “Автотранссервіс” з 01.04.1990 по 01.07.2003 роки та зобов`язання відповідача здійснити обрахунок пенсії позивача з урахуванням періоду роботи у ЗАТ “Автотранссервіс” з 01.04.1990 по 01.07.2003 роки. 
Отже, в рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №083850002680 від 12.07.2019 пенсіонеру ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком з 17.06.2019 не правомірно не враховано стажу роботи у ЗАТ “Автотранссервіс” з 01.04.1990 по 01.07.2003 роки.
Оскільки пенсія позивачу за віком призначена з 17.06.2019 без врахування стажу роботи позивача у ЗАТ “Автотранссервіс” (з 01.04.1990 по 01.07.2003 роки), таке порушення прав позивача слід усунути шляхом зобов`язання відповідача врахувати вказаний період при обрахунку пенсії, починаючи з 17.06.2019 року.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд апеляційної інстанції виходить за межі вимог позовної заяви та апеляційної скарги для  забезпечення ефективного захисту прав. свобод і інтересів людини (ч. 2 ст. 9, ст. 308 КАС України). 
При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення решти позовних вимог.
Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005  №22-1, затверджено  Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, що зареєстрований в Міністерстві  юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі – Порядок №22-1). 
Розділом ІІ Порядку №22-1 встановлено перелік необхідних документів для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший.
При прийманні документів орган, що призначає пенсію (п.4.2 розділу ІV Порядку №22-1):
1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;
2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;
3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;
4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.
Згідно пункту 4.3 розділу ІV Порядку №22-1  не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Після надходження даних про сплату страхових внесків за останній місяць роботи, що передує місяцю подання заяви про призначення пенсії, протягом місяця проводиться перерахунок пенсії з урахуванням цього періоду з дати призначення пенсії. При цьому, якщо у разі проведення перерахунку пенсії її розмір зменшився, виплата пенсії в новому розмірі проводиться з місяця, наступного за місяцем проведення перерахунку.
В аналогічному порядку після визначення Пенсійним фондом України розміру середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, здійснюється перерахунок пенсії у разі відсутності на дату призначення пенсії даних про середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески. 
Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.
У разі якщо на дату звернення особи за перерахунком пенсії відповідно до частини четвертої статті 42 Закону в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про страховий стаж за двадцять четвертий місяць після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, за бажанням особи перерахунок пенсії проводиться за наявні місяці страхового стажу або після надходження відповідних даних за цей місяць за умови, якщо дані надійшли не пізніше трьох місяців від дня звернення за перерахунком пенсії. У цьому разі днем звернення за перерахунком пенсії є день приймання органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу начальника управління щодо розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції судом першої інстанції не в повному обсязі досліджені обставини справи, що мають значення для розгляду справи, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність на даний час спору між сторонами та передчасність і необґрунтованість позовних вимог.
Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. 
При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Натомість, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність його дій/рішень щодо не врахування періоду роботи позивача у Закритому акціонерному товаристві “Автотранссервіс” з 01.04.1990 по 01.07.2003 роки. 
Доводи апеляційної скарги спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для його скасування.
З огляду на результати апеляційного розгляду справи та характер спірних відносин підлягають розподілу судові витрати.
Так, матеріалами справи підтверджується сплата позивачем судового збору за подачу позову в розмірі 768,40грн. (а.с. 28) та апеляційної скарги в розмірі 1152,60грн., які в силу ст. 139 КАСУ підлягають поверненню позивачу за рахунок стягнення з відповідача.
Позивач також просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу.
Згідно ч. 4 ст. 134 КАСУ, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (надання послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для здійснення правничої допомоги.
При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом витраченим адвокатом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та ін. (ч. 5 ст. 134КАСУ).
Матеріали справи містять квитанції прибуткового касового ордеру на суми 3668,40 грн, 1000грн, 2500грн, що в загальному розмірі становить 7168,40грн.
Водночас, враховуючи співмірність зазначених витрат з тим, що дана справа є справою незначної складності та розглядається в спрощеному провадженні; адвокатом не був витрачений час на судові засідання; ціна позову не визначена, а сплата судового збору склала в загальному розмірі 1921грн., колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що співмірною сумою витрат на правничу допомогу є сума 2000грн., яка підлягає стягненню на користь позивача.
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.    241-245,    250,    315,    316,    321,    322        КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовільнити частково.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.11.2019 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.
Визнати протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо неврахування при обрахунку пенсії ОСОБА_1 періоду роботи у Закритому акціонерному товаристві “Автотранссервіс” з 01.04.1990 по 01.07.2003 роки.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити обрахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням періоду роботи у Закритому акціонерному товаристві “Автотранссервіс” з 01.04.1990 по 01.07.2003 роки, починаючи з 17.06.2019. 
В задоволенні решти вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подачу позову та апеляційної скарги в розмірі 1921грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Строки касаційного оскарження, з урахуванням п. 3 Розділу IV «Прикінцеві Положення» КАС України в редакції Закону № 540-IX від 30.03.2020, продовжуються на строк дії карантину.
Повний текст постанови виготовлено 06.05.2020.
   
Головуючий   суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова