ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3332/20 Справа № 0417/2-3981/2011 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бєльченко Л. А. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 27 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.
при секретарі – Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2019 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до публічного акціонерного товариства “Акцент-Банк”, ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А : 

У жовтні 2011 року публічне акціонерне товариство комерційний банк “ПриватБанк” звернулося до суду із позовом до публічного акціонерного товариства “Акцент-Банк”, ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Позовні вимоги Банку мотивовані тим, що 22 листопада 2007 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № CVFMAU00040026, за яикм останній отримав кредит у розмірі 12432,08 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,96% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 21 листопада 2014 року. Зобов`язання ОСОБА_1 були забезпечені шляхом укладання між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» договору поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року, у зв`язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред`явленим до стягнення боргом. 
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань з повернення кредиту виникла заборгованість у розмірі 13019,07 доларів США, що складається з: 7995,76 доларів США – заборгованості за тілом кредиту; 1722,06 доларів США – заборгованості за відсотками за користування кредитом; 265,44 доларів США - заборгованості за комісією за користування кредитом; 2385,99 доларів США – пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором; штрафів: 31,35 доларів США – фіксованої частини; 618,46 доларів США – процентної складової.
Враховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просили стягнути на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 13019,07 доларів США, а також з ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 солідарно суму боргу у розмірі 200,00 грн. та судові витрати у справі.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2019 року задоволено частково позовні вимоги Банку, а саме стягнуто з  ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 12103,81 доларів США, що складається з: 7995,76 доларів США – заборгованості за тілом кредиту; 1722,06 доларів США – заборгованості за відсотками за користування кредитом; 2385,99 доларів США – пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором (що за курсом 7,97 відповідно до службового розпорядження НБУ № 205/363 від 22 вересня 2011 року складає 19016,34 грн.); стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 200,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягуючи з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту, відсотками та пенею, - суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості. При цьому, відмовляючи у стягненні комісії, суд виходив з того, що умови кредитного договору не містять положень щодо сплати комісії. Крім того відмовляючи у стягненні штрафів, суд першої інстанції виходив з того, що ніхто не може бути притягнений двічі за одне й те саме порушення умов договору. Вирішуючи питання щодо позовних вимог про солідарне стягнення з ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 суми боргу у розмірі 200 грн., суд виходив з того, що Банк заявив вимоги до двох осіб: позичальника за кредитним договором, яким є фізична особа ОСОБА_1 , та поручителя, яким юридична особа – ПАТ «Акцент-Банк». Враховуючи той факт, що ПАТ «Акцент-Банк» не надано належних та допустимих доказів неправомірності укладеного договору поруки, суд прийшов до висновку про солідарне стягнення з відповідачів суми заборгованості у розмірі 200,00 грн..
В апеляційній скарзі Банк посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення в частині відмови у стягненні з відповідача комісії та ухвалити в цій частині нове судове про задоволення вказаних позовних вимог.
Апеляційна скарга Банку обґрунтована тим, що на момент ухвалення рішення відсутні будь-які судові рішення про визнання кредитного договору від 22 листопада 2007 року недійсним повністю чи в частині, а тому відсутні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по комісії.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині без змін, з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Банку в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комісією, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та недоведеності, оскільки умовами кредитного договору не передбачена сплата позичальником банку комісії.
Колегія суддів погоджується з таким висновком, з огляду на наступне.
Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 22 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № CVFMAU00040026, за умовами якого Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 12432,08 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,96% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 21 листопада 2014 року.
Зобов`язання ОСОБА_1 були забезпечені шляхом укладання між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» договором поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року на суму 200 грн.. 
Відповідно до зазначеного договору поруки та додатку № 1 до нього, ПАТ «Акцент-Банк» як поручитель відповідає перед кредитором за виконання всіх зобов`язань боржника за кредитним договором у розмірі 200,00 грн., тобто ПАТ «Акцент-Банк» і ОСОБА_1 відповідають перед кредитором як солідарні боржники в частині вимог у розмірі 200,00 грн..
Позичальник ОСОБА_1 належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 23 вересня 2011 року виникла заборгованість у розмірі 13019,07 доларів США, що складається з: 7995,76 доларів США – заборгованості за тілом кредиту; 1722,06 доларів США – заборгованості за відсотками за користування кредитом; 265,44 доларів США - заборгованості за комісією за користування кредитом; 2385,99 доларів США – пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором; штрафів: 31,35 доларів США – фіксованої частини; 618,46 доларів США – процентної складової.
За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.
Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Тобто пеня і штраф за своєю правовою природою є різними видами неустойки за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Пунктом 4.1 кредитного договору встановлено, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі, який зазначений у п. 7.4 Договору за кожний день прострочки. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.
Відповідно до п. 7.4 Договору при порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні.
А також, згідно п. 4.3 кредитного договору при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.
Тобто, умовами договору передбачено подвійне стягнення за одне і те ж порушення умов договору, тобто пені та штрафів.
Положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Встановивши, що ОСОБА_1 належним чином не виконав умови кредитного договору, допустив прострочення платежів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Банку підлягають частковому задоволенню, а саме, в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості, яка станом 23 вересня 2011 року становить 12103,81 доларів США, з яких: 7995,76 доларів США – заборгованості за тілом кредиту; 1722,06 доларів США – заборгованості за відсотками за користування кредитом; 2385,99 доларів США – пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором (що за курсом 7,97 відповідно до службового розпорядження НБУ № 205/363 від 22 вересня 2011 року складає 19016,34 грн.).
При цьому, відмовляючи ПАТ КБ «ПриватБанк» у стягненні штрафів у розмірі 31,35 доларів США – фіксованої частини; 618,46 доларів США – процентної складової, суд першої інстанції виходив з неможливості подвійного притягненням ОСОБА_1 до відповідальності за одне й теж правопорушення.
Виходячи з презумпції правомірності договору поруки, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення вимог Банку в частині солідарного стягнення з відповідачів суми заборгованості у розмірі 200,00 грн.
Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комісією за користування кредитом у розмірі 265,44 доларів США колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно виходив з необґрунтованості вказаних позовних вимог, оскільки умовами кредитного договору № CVFMAU00040026 від 22 листопада 2007 року взагалі не передбачена сплата позичальником банку комісії за користування кредитом.
Доводи апелянта в скарзі про те, що на момент ухвалення рішення відсутні будь-які судові рішення про визнання кредитного договору від 22 листопада 2007 року недійсним повністю чи в частині, а тому відсутні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по комісії, - колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не впливають на законність рішення в оскаржуваній частині, так як жодним пунктом кредитного договору не передбачена сплата позичальником комісії за користування кредитом. 
Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність рішення в оскаржуваній частині.
Законність рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту, відсотками, пені, а також в частині солідарного стягнення з відповідачів суми заборгованості у розмірі 200,00 грн., колегією суддів не перевіряється, так як не є предметом апеляційного оскарження.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Банком в порушення вказаних вимог процесуального закону ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не було надано жодного доказу на підтвердження законності нарахування заборгованості по комісії за користування кредитом.
Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог в цій частині, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях. 
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Банку в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по комісії за користування кредитом. 
Рішення в оскаржуваній частині як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарги без задоволення.
В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачена апелянтом сума судового збору за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” – залишити без задоволення.
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2019 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко