Дата документу 10.03.2020 Справа № 318/728/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №318/728/19        Головуючий у 1 інстанції: Васильченко В.В.
Провадження № 22-ц/807/1009/20        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» березня 2020 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Кримської О.М.,
       Кочеткової І.В.,
секретар:        Волчанова І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 26 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до умов і правил продукту кредитних карт від 22 грудня 2014 року недійсною, 

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до умов і правил продукту кредитних карт від 22 грудня 2014 року недійсною.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 17.09.2007 року уклала кредитний договір №SAMDN40000016115951 з ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом підписання заяви та отримала кредит у розмірі 14300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 
03.11.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області із позовною заявою про стягнення з неї заборгованості за кредитом за заявою від 17.09.2007 року. Рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області у справі №318/41/14-ц позов ПАТ КБ «ПриватБанк» було задоволено та стягнуто з неї борг в сумі 21400 грн. 92 коп. 
22.12.2014 року вона підписала Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до умов і правил продукту кредитних карт. Підпунктом 1.1.1 пункту 1.1. ч.1 угоди визначено, що сторони дійшли згоди щодо зменшення розміру заборгованості за кредитом від 17.09.2007 року. 
23.12.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало на виконання виконавчий лист №2/318/768/2014, виданий Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області за наслідками розгляду цивільної справи №318/41/14-ц.
ВДВС Кам`янсько-Дніпровського районного управління юстиції Запорізької області 28.01.2015 року відкрито виконавче провадження №46299218. Нею в рамках вказаного виконавчого провадження виплачено суму боргу по кредитному договору №SAMDN40000016115951 від 17.09.2007 року, у зв`язку з чим 29.12.2018 року державний виконавець Кам`янсько-Дніпровського районного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження. 
25.05.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області з позовом до неї про стягнення заборгованості. Заочним рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 05.09.2016 року позов задоволено, стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму боргу в розмірі 21791 грн. 52 коп. за кредитним договором без номеру від 22.12.2014 року.
На підставі заочного рішення ПАТ КБ «ПриватБанк» отримав виконавчий лист по цивільній справі № 318/1260/16-ц, який 11.10.2018 року подало на виконання до Кам`янсько-Дніпровського районного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області. 
Станом на час звернення до суду з неї вдруге стягуються грошові кошти, які нею були отримані від банку один раз у 2007 році. Вважала, що при укладанні Генеральної угоди від 22.12.2014 року працівники банку ввели її в оману. Предметом Генеральної угоди від 22.12.2014 року є розстрочення боргу за кредитним договором б/н - заяви від 17.09.2007 року, заборгованість по якій вона погасила повністю. 
На підставі зазначеного просила визнати Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до умов і правил продукту кредитних карт від 22.12.2014 року, яка була укладена між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» недійсною.

Рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 26 листопада 2019 року позов задоволено.
Визнано Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до умов і правил продукту кредитних карт від 22.12.2014 року, яка була укладена між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» недійсною. 
Стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 768,40 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на визнання позивачем умов генеральної угоди та погодження з її умовами, банком не вчинювались дії по введенню в оману позивача, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, вирішити питання про судові витрати.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Предметом спору за позовом ОСОБА_1 є визнання недійсним на підставі ст.ст.203,215, 230 ЦК України Генеральної угоди про рестуктурізацію заборгованості за кредитним договором та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карток.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 

Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 

За приписами ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 

За змістом цієї норми закону ніхто не може бути примушений до укладення договору, що не відповідає його волі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Принцип свободи договору передбачає, як це закріплено у ст. 627 ЦК України, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі у контрагентів та визначенні умов договору тощо.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Належною формою кредитного договору на підставі ч. 1 ст. 1055 ЦК України є письмова форма. Наслідком недодержання письмової форми такого договору є його нікчемність (ч. 1 ст. 218, ч. 2 ст. 1055 ЦК України). 

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 

Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. 

Із матеріалів справи вбачається, що 17.09.2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір №SAMDN400000115951 (далі - договір № 1), за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 14 300 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків на суму залишку заборгованості за кредитом.

Станом на 30.09.2014 року у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору у позичальника виникла заборгованість за кредитним договором №1 у сумі 21400 грн. 92 коп., яка складається з: 14 286 грн. 61 коп. – заборгованість за кредитом, 5619 грн. 03 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 995 грн. 28 коп. (а.с.95).

Матеріалами справи підтверджено, що 22.12.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до умов і правил продукту кредитних карт (далі – Генеральна угода ) (а.с. 9). 

За змістом вступної частини Генеральної угоди метою її укладання є створення ОСОБА_1 сприятливих умов виконання Договору №SAMDN40000016115951 від 17.09.2007 року. 

Відповідно до пункту 1.1 розділу 1 Генеральної угоди сторони узгодили: 
1.1.1 зменшити розмір заборгованості в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме: відсотків на 753 грн. 73 коп., комісію на 17 грн. 69 коп., штраф на 2 581 грн. 99 коп., 
1.1.2заборгованість по Договору 1 з дати підписання Генеральної угоди 
складає 22 522 грн.02 коп. 
1.1.3дата кінцевого погашення заборгованості по Договору 1 - 31.12.2017 року. 

Згідно з пунктом 2.1 розділу Генеральної угоди банк надає позичальнику ОСОБА_1 кредит в сумі 20 372,02 грн. у вигляді встановлення кредитної лінії на платіжну картку в сумі 20 372,02 грн., за умови повернення кредиту, сплати відсотків розмірі 1,5 % в місяць (18 % на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом на строк до 31 грудня 2017 року. Погашення заборгованості Позичальником здійснюється в наступному порядку: з 1 по 25 число кожного місяця щомісячним платежем в сумі 739,10 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, процентів та інших витрат відповідно до Умов та правил. 

Відповідно до пункту 2.3 розділу Генеральної угоди для надання послуг Банк надає Позичальнику платіжну картку згідно з п.2.1.

Згідно з п.2.3 Генеральної угоди та на підставі ст.ст. 212,611,651 ЦК України сторони узгодили сторони узгодили, що при порушенні Позичальником строків погашення заборгованості більш ніж на 31 день, по зобов`язанням строк яких не настав, строком повернення кредиту є 32-ий день з моменту виникнення порушення.

Пунктом 2.8 Генеральної угоди передбачено сплату Позичальником пені за порушення зобов`язань по погашенню кредиту .

Позичальник доручає Банку без додаткових узгоджень перерахувати кредитні кошти в день надання кредиту в сумі 2150 грн. на будь-який відкритий в Банку рахунок (Пункт 2.10 Генеральної угоди). 

Отже, Генеральну угоду (Кредитний договір) укладено у письмовій формі. При його укладенні сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, що сторонами у справі не оспорюється.

При укладенні спірного договору сторонами була досягнута згода з усіх істотних умов договорів: мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його погашення; види (способи) забезпечення зобов`язань позичальника; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

З огляду на встановлені обставини справи, посилання позивача на те, що предметом Генеральної Угоди від 24.12.2014 року є розстрочення боргу за кредитним договором №SAMDN400000115951 від 17.09.2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», не є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 230 ЦПК України обставини, які є підставою для визнання угоди недійсною, повинні існувати на час підписання угоди, а не під час її виконання.

За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. 

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення (п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"). 

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте ОСОБА_1 належних та допустимих доказів неправомірного впливу банку на її волевиявлення, щоб спонукати її до укладення Генеральної угоди, не надала. 

Крім того, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги про визнання Генеральної угоди недійсною внаслідок омани та, зазначаючи в рішенні про те, що коштів за Генеральною угодою ОСОБА_1 не отримувала, послався на заочне рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 06 вересня 2016 року у справі №318/1260/16-ц.

При цьому заочним рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 06 вересня 2016 року у справі №318/1260/16-ц позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Генеральною угодою б/н від 22 грудня 2014 року задоволено у повному обсязі. Зі ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за Генеральною угодою б/н від 22 грудня 2014 року, яка станом на 19.04.2016 року становить 21 791 грн.52 коп. (а.с.12).

Матеріали справи не містять доказів скасування заочного рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 06 вересня 2016 року.

Постановою державного виконавця Кам`янсько-Дніпровського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області Серіковою В.В. 11.10.2018 року відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа №2/318/431/2016, виданого Кам`янсько-Дніпровського районним судом Запорізької області на виконання рішення суду, яке набрало законної сили 19 вересня 2019 року (а.с.13,14).
Таким чином, за вказаних обставин, пред`явлення виконавчого листа щодо стягнення заборгованості за кредитним договором від 17.09.2007 року №SAMDN400000115951 в 2015 році, тобто вже після укладання Генеральної угоди 22.12.2014 року між сторонами, не є підставою для визнання недійсною зазначеної генеральної угоди. 
Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції відповідно до п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.
Рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 26 листопада 2019 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до умов і правил продукту кредитних карт від 22 грудня 2014 року недійсною відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 13 березня 2020 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         О.М. Кримська 

       І.В. Кочеткова