Постанова
Іменем України
02 червня 2020 року
м. Київ
справа № 645/2267/16-ц 
провадження № 61-42218св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Харківська міська рада, 
треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Геокомплекс», Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції Харківської області, Головне управління Держгеокадастру в Харківській області,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 21 березня 2018 року в складі судді Шарка О. П. та постанову Апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2018 року в складі колегії суддів: Колтунової А. І., Кругової С. С., Пилипчук Н. П.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2016 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Геокомплекс», Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції Харківської області, Головне управління Держгеокадастру в Харківській області, про скасування рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки.
Позовна заява мотивована тим, що  ОСОБА_1 є співвласником житлового будинку на АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,062 га, яка межує із земельною ділянкою площею 0,035 га на АДРЕСА_1 .
Позивач та інші співвласники вищевказаного житлового будинку протягом тривалого часу користувалися земельною ділянкою на 
АДРЕСА_1 , здійснювали це відкрито та добросовісно. У 2005 році позивач огородив спірну земельну ділянку парканом, створив на ній сад, який є його власністю.
У 2012 році працівниками Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» спірна земельна ділянка була включена до складу присадибної ділянки належного позивачу будинку, тому органи місцевого самоврядування були повідомлені про користування цією земельною ділянкою та не висловлювали жодних заперечень.
На початку 2012 року позивач звернувся до Управління земельних відносин Харківської міської ради з метою подання заяви про приватизацію зазначеної земельної ділянки, проте 17 листопада 2012 року дізнався, що зазначена земельна ділянка надана 
ОСОБА_2 вважає проект землеустрою належної ОСОБА_2 земельної ділянки незаконним, оскільки акт погодження меж позивачем не підписувався. На підставі незаконного проекту із землеустрою Харківською міською радою прийнято рішення про передачу   ОСОБА_2 у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного  ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: визнати незаконним проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1 , розроблений Товариством з обмеженою відповідальністю «Геокомплекс» (далі - 
ТОВ «Геокомплекс»); скасувати рішення 24 сесії Харківської міської ради 
6 скликання «Про передачу у власність і надання в оренду громадянам земельних ділянок» від 22 травня 2013 року в частині передачі ОСОБА_2 у власність земельної ділянки за вказаною адресою; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку на 
АДРЕСА_1 , що надана йому за попереднім рішенням, та визнати недійсним існуючі документи на це право; скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку на АДРЕСА_2 за Харківською міською радою, що надано на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером 6310138500 :09: 014 : 0009 ; зобов`язати ОСОБА_2 демонтувати незаконно встановлені ним паркани навколо спірної земельної ділянки.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 21 березня 
2018 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з урахуванням специфіки та характеру спірних правовідносин, позивач обрав неефективний спосіб захисту, оскільки визнати незаконними можливо лише рішення дії чи бездіяльність органу державної влади або місцевого самоврядування чи їх осіб. Землевпорядна організація не є таким органом, а розроблена цією організацією документація не має ознак акту нормативно-правового характеру. Рішення 19 сесії 6 скликання Харківської міської ради 
від 26 вересня 2012 року щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою по відводу земельної ділянки, не може бути визнано незаконним.
Що стосується позовних вимог про скасування рішення відповідача 
від 22 травня 2013 року в частині передачі ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0765 га для експлуатації та обслуговування житлового будинку та державну реєстрацію на цю земельну ділянку, то суд першої інстанції зазначив, що позивачем не доведено, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем були порушені акти земельного та іншого законодавства, а також права, позивача у зв`язку з чим в зазначеній частині позов не підлягає задоволенню.
Позивачем не надано доказів оформлення права власності чи користування земельною ділянкою на АДРЕСА_2 . Земельна ділянка, яку позивач вважає своєю присадибною земельної ділянкою, останньому не виділялася, межі її в натурі не визначалися, право власності та право користування на вказану земельну ділянку за позивачем не реєструвалося. Під час розробки проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки ОСОБА_2 встановлено, що земельна ділянка вільна від забудови та інженерних мереж.
Крім того, позовні вимоги стосуються майнових інтересів ОСОБА_2 , проте він залучений позивачем до участі у справі як третя особа. Судом неодноразово роз`яснено позивачу на необхідності залучення до участі у справі ОСОБА_2 , проте ОСОБА_1 таких дій не вичинив.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що позивач не надав доказів, що він має право на користування частиною земельної ділянки площею 0,035 га на 
АДРЕСА_2 , яка входить до складу земельної ділянки площею 0,0765 га, наданої ОСОБА_2 . Посилання позивача на ті обставини, що він захопив цю земельну ділянку самовільно та відкрито користувався нею протягом 
30 років, не є правовою підставою визнання його права на надання та приватизацію цієї земельної ділянки переважним.
Крім того, із заявою щодо виділення спірної земельної ділянки йому 
у користування ОСОБА_1 звернувся після надання дозволу на розробку проекту землеустрою по відводу земельної ділянки АДРЕСА_2 площею 0,0765 га, в склад якої входять земельна ділянка площею 0,035 га, на яку претендує позивач, для будівництва та обслуговування житлового будинку ОСОБА_2 .
При встановленні меж земельної ділянки на АДРЕСА_2 була отримана згода користувачів суміжних земельних ділянок: 
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Відмова узгодження меж земельної ділянки   ОСОБА_1 , при відсутності порушення його прав користування земельною ділянкою, закріпленою за належним йому на праві спільної сумісної власності будинком АДРЕСА_1 , не є правовою підставою для скасування рішення Харківської міської ради про надання спірної земельної ділянки.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суди залишили поза увагою той факт, що проект землеустрою розроблено ОСОБА_2 з порушенням вимог закону, оскільки його розробляв не сертифікований інженер. Акт встановлення та погодження спірної земельної ділянки розроблено з порушенням вимог закону, позивач цей акт не підписував. Всі землі, що увійшли до складу ділянки ОСОБА_2 були огороджені парканами тому винос у натуру цієї ділянки не проводився.
Крім того, внаслідок неправомірних дій відповідача порушено права постійного землекористувача земельною ділянкою  
АДРЕСА_3 - ОСОБА_6 , яку вона отримала на підставі рішення Харківської міської ради від 19 листопада 1999 року. 
До прийняття оскарженого рішення у ОСОБА_2 не було жодних прав на спірну ділянку, а в позивача до прийняття відповідачем оспорюваного рішення було право очікування на приватизацію земельної ділянки на 
АДРЕСА_2 . Позивач обрав належний спосіб захисту, тому заявлені у справі вимоги підлягають до задоволення, оскільки вони доведені належними та допустимими доказами, які залишені судами поза увагою.
Доводи інших учасників справи
ОСОБА_2 подав до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що позивач невірно обрав спосіб захисту своїх нібито порушених інтересів, оскільки власника спірної земельної ділянки не було залучено до участі у справі як відповідача, а самостійний позов про визнання незаконними та скасування рішень органів місцевого самоврядування про передачу земельних ділянок не виконує функції захисту прав особи, оскільки не впливає на права та обов`язки сторін таких правовідносин.
Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували його позовні вимоги. В проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, міститься обґрунтування вибору місця розташування земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, виготовленого Комунальним підприємством «Міськпроект», відповідно до якого спірна земельна ділянка, на теперішній час, вільна від забудови та інженерних мереж. Відповідно до Генерального плану міста Харкова до 2026 року земельна ділянка розташована в зоні садибної житлової забудови.
Інші учасники справи не скористався своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 23 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.
21 вересня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що рішенням Харківської міської ради від 28 вересня 
2000 року земельну ділянку на АДРЕСА_1 
площею 0,0620 га надано для експлуатації і обслуговування житлового будинку Акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Харківміськгаз».
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 24 травня 2004 року, житлова будівля з надвірними будівлями АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності зареєстрована за 
ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та 
ОСОБА_9 у порядку приватизації.
ОСОБА_1 та іншими співвласниками право користування або право власності на земельну ділянку на АДРЕСА_1 не оформлено.
ОСОБА_1 22 листопада 2012 року звернувся із заявою до Харківської міської ради для надання з метою огородництва та садівництва земельної ділянки площею 0,0350 га, яка розташована біля належного йому та членам його родини житлового будинку.
Листом Управління земельних відносин департаменту містобудування, архітектури та земельних відносин виконавчого комітету Харківської міської ради від 04 грудня 2012 року ОСОБА_1 відмовлено у наданні йому спірної земельної ділянки у власність для ведення садівництва та огородництва, у зв`язку з тим, що генеральним планом забудови м. Харкова не передбачено надання нових земельних ділянок під огородництво та для ведення садівництва на території міста, крім вже існуючих садівничих товариств, оскільки відповідно до пункту 3.39 Державних будівельних норм України будівництво нових дачних та садівницьких районів в межах міських населених пунктів не допускається.
ОСОБА_2 13 серпня 2012 року звернувся до Харківської міської ради з заявою про отримання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки на АДРЕСА_2 .
Рішенням Харківської міської ради від 26 вересня 2012 року ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою по відводу земельної ділянки площею орієнтовно 0,0765 га на АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.
Згідно з проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки 
ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_2 , виконаної ТОВ «Геокомплекс», відповідно до Генерального плану м. Харкова до 2026 року вищевказана земельна ділянка розташована в зоні садибної житлової забудови, на час розробки проекту відведена земельна ділянка вільна від забудови та інженерних мереж.
При встановленні меж земельної ділянки на АДРЕСА_2 була отримана згода користувачів суміжних земельних ділянок: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , межі цієї земельної ділянки були встановлені.
Рішенням Харківської міської ради від 22 травня 2013 року земельна ділянка площею 0,0765 га на АДРЕСА_2 передана ОСОБА_2 у власність.
Суди також встановили, що позивач не надав доказів, що він має право на користування частиною земельної ділянки площею 0,035 га на 
АДРЕСА_2 , яка входить до складу земельної ділянки площею 0,0765 га, наданої ОСОБА_2 .
Із заявою щодо виділення земельної ділянки у користування ОСОБА_1 звернувся після надання дозволу на розробку проекту землеустрою по відводу земельної ділянки АДРЕСА_2 , в склад якої входять 0,035 га, на які претендує позивач, для будівництва та обслуговування житлового будинку ОСОБА_2 .
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду відповідають.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
За змістом положень статті 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.
Зокрема, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
Як встановлено вище, ОСОБА_2 13 серпня 2012 року звернувся до Харківської міської ради з заявою про отримання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки на АДРЕСА_2 .
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується у порядку, встановленому статтею 186 ЗК України.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи, приймає рішення про надання земельної ділянки у користування (частина шоста статті 123 ЗК України).
Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництв.
Порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок визначений статтею 118 ЗК України, відповідно до якої складовою частиною порядку приватизації громадянами земельних ділянок, до прийняття остаточного рішення про надання земельної ділянки у власність, є дозвіл органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування на розробку проекту приватизації земель.
Рішенням Харківської міської ради від 26 вересня 2012 року ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою по відводу земельної ділянки площею орієнтовно 0,0765 га на АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.
Положеннями статті 123 ЗК України визначено, що передача земельних ділянок відбувається шляхом прийняття рішення на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Рішенням Харківської міської ради від 22 травня 2013 року земельна ділянка площею 0,0765 га на АДРЕСА_2 передана ОСОБА_2 у власність.
Позовні вимоги мотивовані тим, що  ОСОБА_1 ввертався до органу місцевого самоврядування із заявою про надання йому у власність спірної земельної ділянки, проте вона у подальшому була надана у власність 
ОСОБА_2 .
Отримання особою дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного вирішення питання про її передання у власність чи у користування. А скасування рішення про надання відповідного дозволу не є порушенням речового права, якщо тільки немає обставин, які свідчать про наявність у цієї особи або інших заінтересованих осіб речових прав щодо такої земельної ділянки.
Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 206/4712/17 (провадження № 14-96цс19).
Разом з тим, листом Управління земельних відносин департаменту містобудування, архітектури та земельних відносин виконавчого комітету Харківської міської ради від 04 грудня 2012 року ОСОБА_1 відмовлено у наданні йому спірної земельної ділянки.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач вважає себе добросовісним землекористувачем спірної земельної ділянки на 
АДРЕСА_2 площею 0,035 га, оскільки протягом більше ніж 30 років користується цим майном, тому є особою, яка має переважне право на приватизацію вказаної земельної ділянки.
Відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК України (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналогічна за змістом норма закріплена у частині третій статті 12 ЦПК України (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій).
Разом з тим, позивач не подав до суду належних та допустимих доказів правомірності користування (оформленого належним чином) спірним нерухомим майном, тому суди обґрунтовано відхилили доводи позовної заяви в цій частині.
Крім того, суди встановили, що із заявою щодо виділення спірної земельної ділянки у користування ОСОБА_1 звернувся після надання дозволу на розробку проекту землеустрою по відводу земельної ділянки 
АДРЕСА_2 , в склад якої входять земельна ділянка площею 0,0350 га, на яку претендує позивач, для будівництва та обслуговування житлового будинку ОСОБА_2 .
На підставі викладеного суди дійшли правильного висновку, що позивачем не надано доказів, що оскаржуване ним рішення Харківської міської ради 
від 22 травня 2013 року порушує його права та інтереси.
Крім того, встановивши, що при встановленні меж земельної ділянки на 
АДРЕСА_2 була отримана згода користувачів суміжних земельних ділянок: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суди дійшли правильного висновку, що відмова узгодження меж земельної ділянки   ОСОБА_1 , при відсутності порушення його прав користування земельною ділянкою, закріпленою за належним йому на праві спільної сумісної власності будинком АДРЕСА_1 , не є правовою підставою для скасування рішення Харківської міської ради про надання спірної земельної ділянки.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що оспорювані рішення органу місцевого самоврядування прийняті у порядок та спосіб, що передбачений законом, суди дійшли правильного висновку, що про відмову в задоволенні позову.
Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що проект землеустрою розроблено ОСОБА_2 з порушенням вимог закону, оскільки такі доводи спростовані зібраними у справі доказами, яким судами надана належна правова оцінка, а результат указаної процесуальної дії викладено у мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень.
Безпідставними є доводи касаційної скарги, що внаслідок неправомірних дій відповідача порушено права постійного землекористувача земельною ділянкою АДРЕСА_3 - ОСОБА_6 , яку вона отримала на підставі рішення Харківської міської ради від 19 листопада 
1999 року, оскільки остання не оскаржувала рішення органу місцевого самоврядування, які є предметом спору у цій справі, та не уповноважувала позивача на вчинення таких дій.
Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява 
№ 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 21 березня 
2018 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                    І. М. Фаловська
                                                                                                В. С. Висоцька
А. І. Грушицький